Detta har hänt...
- Angelina och du verkar stå varann nära. - Din hand täcks inte av safir.
Gud har utsett mig att vägleda de värdiga genom domen.
Vi hanterade Chloes död olika.
Det var vad jag behövde, men det känns ändå inte bättre.
- Det här grejar jag. - Evie!
Hur kände du Evie, min bästa vän?
Jag var döende och behövde ett hjärta. Hon var min donator.
- Du har blivit förflyttad. - Saanvi!
Saanvi är inte enda forskaren som upptäckt en vulkan under New York.
När vakterna gått får passagerarna det de vill.
- Vi kan inte lämna dem. De är människor. - Beslutet har fattats.
Med "inga förpliktelser" blir det inte pinsamt.
Det här har inte varit nåt på ett tag.
Det är nyckeln till ALNI-patienterna. De behöver specialiserad vård.
Jag fick inget kall. Jag fick alla.
- Då kan vi lösa kallen. - Och få en chans att överleva dödsdatumet.
- Röda floden leder till en vulkan. - Världen går under, och vi vet hur.
Det som sker i New York ligger i linje med det du hör
från underrättelsetjänsterna runtom i världen.
Förstått, fru minister. Jag tar hand om det själv.
Stannar jag, stannar tillgången.
TVÅ DAGAR FÖRE DÖDSDATUMET
Varför är hon inte här? Hämta henne.
Nån förändring i infrarött?
Oavsett vad vi gör fortsätter den att växa.
Givetvis. Det sa jag ju.
Du jobbar inte hårt nog.
Försvarsministern skapade labbet av ett enda skäl.
Ja, att fängsla mig.
Du är ingen fånge. Du är en tillgång med ett värdefullt perspektiv.
En tillgång som varken får gå härifrån eller ringa nån.
- Kamerorna följer vartenda steg jag tar. - Vi står inför en möjlig utplåning.
Allmänheten vet inte vad den seismiska aktiviteten visar.
Om vi ska undvika masspanik får de inte veta det.
Vadå? Att om passagerarna inte överlever vår slutgiltiga dom,
så tar våra liv slut om två dagar?
Oavsett orsaken till vulkanens existens,
så reagerar den på signaler från gudsfrekvensen.
Förlåt, ultralåga frekvenser.
Om vi kan blockera dem, kan vi stoppa vulkanens utbrott.
Hur ska du blockera ULF?
- Med en elektromagnetisk puls. - Intressant.
Vi gör ett koncepttest.
Svarta lådan avger väl ULF? Kolla om en elektromagnetisk puls funkar.
Troy, du kommer att förstöra alla data.
Om vulkanerna får utbrott, vad ska vi då ha vår data till?
Det här kan vara vårt enda hopp.
Alla liv är värda...
Du, lugn. Vill du ha vatten? Huvudvärkstablett?
Jag mår bra.
Bra? Du ser utmattad ut. Du måste göra nåt åt värken.
Hinns inte. Jag fick flera stycken. Jag vill inte glömma dem.
Cal.
Då så, allihop. Nu samlas vi. Vi har mycket att göra.
- Var är Olive och Eden? - På utflykt. De leker vanligt liv idag.
Cal, låt höra. Vad är på gång?
Kapten Amuta.
Jag satt i ditt säte och såg nån sport. Typ boccia möter baseboll.
Cricket. Det spelade jag som barn på Jamaica.
Det finns cricketplaner i Prospect Park. Mamma tog jämt med mig dit.
Toppen. Eftersom du känner till området, så kan väl Amuta ingå i ditt team idag?
Var försiktiga på vägen ut. Om nån misstänker att ni är passagerare...
Då delar vi på oss och varierar transportmedlen.
Mick, du hade också ett.
"Alla liv är värda att rädda." Jag tror att det stod så.
Det är lugnt. Jag reder ut det.
Jag har ett fragment till 12F. Vem är det?
- Jo, det är jag. - Okej, jag såg...
"Alla liv är värda att rädda." Jag vet inte...
Som nåt på en affisch i ett rekryteringscenter.
"Våga drömma." "Bli ditt bästa jag."
Min fru kommer med snacks till jobbet. Vadan detta nöje?
Även utan empatisk förmåga vet jag vilken dag det är.
- Jag antog att du behövde muntras upp. - Det är jättesnällt av dig, men...
Men inget. Födelsedagar är kämpiga.
Det vet jag.
Chloes födelsedag var som mardi gras.
Hon var speciell.
Min systers födelsedag är bara halva förklaringen.
Jag har fått en ny praktikant. En kille med problem som behöver en mentor.
Då passar ni väl perfekt.
Jo, förutom att jag har varit inåtvänd. Jag sabbade allt.
Jag fräste mot honom när han ville lära sig.
- Jag har en idé. - Jaså, vadå?
ALLA LIV ÄR VÄRDA ATT LEVA
Ta en penna. Kom.
Det var nog inte "rädda", utan "leva". "Alla liv är värda att leva."
- Jag vet vart jag ska. - Okej. Ska jag följa med?
Jag måste vara ensam.
Det här var högljutt.
Det var ett sågljud och en storm med regn och åska.
- Det är inte mycket att gå på... - Förhoppningsvis räcker det.
Mitt team kan följa med. Om nån täcker för Henry på labbet.
Jag fick inget kall. Jag ställer gärna upp.
Bra. Henry, du följer med Astrid och mig.
Astrid är inte här.
- Jag ska till Drea. Jag kan kolla. - Gärna.
Ni borde bege er.
Då så. Tack, allihop. Det var allt.
Cal, bra jobbat.
- Var det nåt mer? - Du fick faktiskt ett.
Ett surr följt av siffror som jag inte fick nån ordning på.
De första var 1121.
1121? Ett och så ett riktnummer.
Ingen delstat har 121 som riktnummer.
Kanske ett datum? Den 21 november?
Det kan vara år 1121. Det kanske står nåt på mytologitavlorna.
1121.
Det är början på ett postnummer i New York.
Vance, jag behöver din hjälp.
Du behövde inte följa med.
- Jag hoppades att du hade sovmorgon. - Sovmorgon?
Inte som Rosemarys baby sparkar nätterna igenom.
- Är det så illa? - Mer eller mindre.
- Den förbereder mig på det som väntar. - Förbereder oss.
Om nu passagerarna gör tillräckligt, så att vi får veta vad som väntar.
Kom igen. Det här igen?
- Alla har varit ute på kall i en månad. - Alla löser dem inte.
Ju svagare Cal blir, desto svagare blir kallen.
- Vad handlar det här egentligen om? - Vi har bara två dagar.
Två dagar att vända det här på. Annars kanske vi aldrig träffar vårt barn.
Astrid!
Drea!
På sidan. Det ser ut som en överdos. Hon får inte kvävas.
- Enligt Bethany har hon få tabletter kvar. - Jag ser två här.
Några få ångestdämpande ger ingen överdos. Narcan lär inte funka.
Vi måste komma på nåt. Hon andas inte. Hjälp mig.
Kom igen, Astrid. Kom igen.
Alla kommer ju inte få leva,
men borde inte lurkarna försöka säkra en biljett till himlen?
Du borde fokusera på din egen frälsning.
Min frälsning? Snälla. Jag är en riktig Daddy Warbucks.
Jag har min plats i efterlivet.
Det du har är materiellt. Det vi har är tro.
Tro på Angelina och hennes beslut.
Eller tror du inte på vår utvalda?
Jag är som Saul eller Paulus eller vem det nu var som trodde.
Men jag undrar varför nån skulle gå härifrån.
Särskilt en räddhare som Astrid.
Hennes skäl till att ge sig av var inget jag fick veta.
Men gjorde hon det?
Gav sig av?
Hon hade varit en dröm för Freud. Hon var ett nervvrak.
Det enda som kunde lugna henne var hennes tabletter.
Jag råkade hitta en på golvet.
Det här vet jag.
Världen tar slut om två dagar, och endast åtta kan överleva.
Istället för att oroa mig för andra, så ber jag.
Du borde göra detsamma.
Astrid! Kan du höra mig?
Astrid!
Vilken tur att du lyssnade på HLR-dagen.
Vi är inte på säker mark än. Hon måste till sjukan.
Stanna upp och ta in vad du precis gjorde.
Du låg inte heller på latsidan.
De goda nyheterna är att det bara finns tio postområden i Brooklyn
vars nummer börjar på 1121.
Och de dåliga?
De dåliga nyheterna är att de tio områdena omfattar 80 kvarter.
Att lösa kallet är som att hitta en nål i en höstack.
- Jag kan återvända till planet. - Nej.
- Vad har vi för alternativ? - Vi behöver inga. Jag hittade nog nålen.
Komplexet utdömdes för flera år sen genom tvångsinlösen.
Det är allvarligt förorenat, men titta här.
- Vad är det? Ser ut som... - Solpaneler. Dessutom nya.
Enligt beställningsformuläret installerade Con Ed dem för flera månader sen.
Surret i ditt kall. Det lät som nåt som drivs med högspänning.
Snacka om högspänning.
De ger nog med el för att lysa upp Las Vegas Strip.
Mer el än nån byggnad kan behöva. I synnerhet en övergiven byggnad.
Mitt kall vill nog ha dit mig.
- Jag sticker. - Jag med.
Och jag. Är det vad jag tror, vill ni ha med mig.
Zeke, jag har ingen aning om vad som väntar mig här,
men du kände lokalerna väl,
så om du mot förmodan kan höra mig behöver jag verkligen ett tecken.
Inte? Okej.
ALLA LIV ÄR VÄRDA ATT LEVA
Jag vet att det kanske ser fånigt ut, men det funkar. Lita på mig.
Jaså. Enligt vem?
Evie.
Hon skrev ner alla sina problem på en lapp.
Om allt från gymnasiepojkvänner till hennes mamma.
Hon läste upp den och satte fast lappen på ballongen.
Sen släppte hon den.
Hon lättade sitt hjärta.
Det här är inget gymnasiedilemma. Det gäller Chloe.
Lättar du inte ditt sinne, kan du inte hjälpa dina patienter,
din praktikant eller nån annan.
- Du måste försöka. - Jag skulle föredra om du gör det med mig.
Kanske en annan dag, men idag står du i fokus.
Kom igen.
Läs lappen.
Läs du.
"Chloe, jag vet att jag inte alltid fanns där för dig,
men på nåt vis höll du det aldrig emot mig."
Zeke, kom igen. Snälla.
"Du var det starkaste ljuset. Det godaste hjärtat. Den finaste själen.
Du gav mig aldrig nåt annat än kärlek. En kärlek jag tog för given tills..."
Jag kan inte.
"Tills du inte kunde ge mig den mer."
Du...
Då så.
Ursäkta. Kan jag hjälpa dig?
- Nej, jag letade bara... - Herregud.
Du är Zeke Landons fru.
- Hur kan du vara ute ur förvaret? - Snälla, ring inte polisen. Jag ber dig.
Okej, vad är det?
Nåt gör dig rejält sänkt.
Allt gör mig sänkt, Troy.
Det här är annorlunda. Nåt specifikt.
Som nu. Du vet att jag känner dig.
Vet du vad? Glöm det. Kan du ge mig ingångskabeln?
Nej. Det här är dumt.
- Jag visste det! - Jag menar det. Vi måste sticka.
Det är snudd på rubbat att försöka stoppa en vulkan.
Det är meningslöst att försöka stoppa vulkaner
om det gudomliga inte vill det.
Vi måste förstå hur passagerarna kan överleva. Vi har bara två dagar kvar!
Då skulle vi behöva ta oss ut i korridorer som nås med nyckelkort.
Kort som vi inte har.
Om du vill härifrån måste vi tyvärr stoppa vulkanen.
Och då måste vi testa pulsen.
Pulsen kan väl slå ut alla elektriska signaler?
Saanvi... Nej.
Jo. Vrider vi upp den slås alla kameror och lås ut.
- Vi kan ta oss härifrån. - Vi kan gripas.
Vill du leva resten av livet i rädsla eller avsluta det som en hjälte?
Vi gör det.
Har du ett ögonblick?
För en av mina betrodda församlingsmedlemmar? Alltid.
Kan vi gå undan? Det gäller en annan församlingsmedlem.
KÄRLEK
TRE EFTERLYSTA KIDNAPPADE POJKE
"Ditt hjärtas andra hälft."
Ska jag inte ringa polisen måste du säga varför du är här.
Jag måste bara se mig omkring. Det låter konstigt, men...
Du måste gå härifrån. Oscar, kan jag få hjälp?
Du hörde henne. Du ska gå.
Kan ni lyssna på mig helt kort? Snälla.
- Tiden är ute. - Nej.
Ge dig, Oscar!
- En hemlig statlig anläggning? - En vän grävde lite.
Energin som genereras här har också medfört många leveranser hit.
Men mitt i Brooklyn?
De gömmer sig i allas åsyn. Funkade väl för dig, Gabriel?
Vad är planen?
- Hitta det vi söker innan de onda tar oss. - Inte mycket till plan.
Fokusera på ert kall. Jag täcker er.
Har du hittat nåt?
Bara att vi hade rätt om Astrid. Det måste vara nåt annat som pågår.
På tal om det...
Jag vill inte att det ska bli olustigt.
- Olustigt? - För dig och Mick.
Vi skulle ju köra med "inga förpliktelser".
Tills jag insåg att du bar på en rejäl förpliktelse.
Men fler än du har insett det.
Den här månaden har inte varit lätt för Mick.
Inte undra på det. Det här är en galen situation.
Om vi bara tar oss igenom de närmaste dagarna,
är jag övertygad om att vi alla kan hantera situationen tillsammans.
Om det ändå vore så enkelt.
Jag är lika engagerad i att vara pappa som i att vara medförälder till dig.
Och i att vara partner till Mick. Jag lovar dig.
Okej, tack.
Jag hoppas att du har rätt, för den här ungen kommer snart.
Det var militär radiokommunikation. Stället är på riktigt. Var alerta.
Tänk att jag gick med på det här. Hinner jag bygga en skärmbur?
Den skickas ut om
tre,
två,
ett.
- Vi borde ha utlöst larmet. - Varför tror du att vi inte har det?
Hör ni det?
- Jag hör inget. - Precis.
Inga sirener. Inga blinkande lampor.
Det enda som står mellan oss och det där inne är en enkel ståldörr.
Det borde vara alla data vi behöver.
- Pappa, vi borde gå. - Nej, jag vänder inte om.
- Mitt kall ledde oss hit. - Ditt kall var bara fyra siffror.
Fyra siffror, 1121.
- Inte rätt. - Jag vet.
Carlos, tänk att det är du. Det är...
Det är jag. Jag lever än.
Du räddade mig.
Då är vi kvitt.
Du visade mig att mitt liv är värt att leva.
Vad är det?
Inget. Jag får inte det där uttrycket ur huvudet idag.
- Det är mer än ett uttryck här. - Ja.
Det var det som tilltalade mig. Att hjälpa andra att läka och att nå fram.
- Du låter som min man. - Det hoppas jag. Han lärde mig allt.
Du är Zekes praktikant. Han pratade jämt om dig.
Detsamma.
Zeke sa jämt att du var hans klippa, hans polstjärna, hans Tvilling.
Inget är viktigare än att hjälpa andra och att nå fram.
När min fru och jag träffades såg vi en hällristning, och den talade till oss.
Från den stunden har vi stöttat och hjälpt varann.
Utan min fru, utan Tvillingarna, hade jag inte varit här idag.
Ett tag tyckte jag inte livet var värt att leva.
Hon tog sig genom tid och rum för att hjälpa mig inse
att inte bara mitt liv är värt att leva, utan alla liv.
Vartenda ett.
Jag har nåt att visa dig.
Vi har väntat länge på det här, bröder och systrar.
Det rättfärdiga slutet på vår onda värld.
Många av er har visat mig er tro, men vi är fortfarande en för mycket.
Därför måste jag fråga.
Har du varit rättrogen, broder Paul? Tror du?
Och du, broder Eagan?
Ber du om din frälsning?
Jag ber om din hand.
När världen rasar samman och du står där,
vill du inte stå ensam.
Sanningen är att jag inte heller vill vara ensam.
Vi är båda trasiga själar.
Men kanske,
hur galet den än låter,
så kan vi slå oss ihop
och trösta varann.
Därför frågar jag dig,
från en nerbruten person till en annan...
Vill du vara mitt hjärtas andra hälft?
Ja.
- Ja? - Ja.
Herregud!
Tänk att du är här. Jag trodde aldrig jag skulle se dig igen.
Jag visste inte vart de tog dig. Har du varit här i nio månader?
En lång historia.
- Hur visste ni att vi var här? - Genom ett kall.
Nej, men vi förlorade ju våra kall.
Nej, vi förlorade vår förmåga att ta emot dem.
Men inte Cal. Han kan komma åt alla.
Den senaste månaden har vi smugit ut ur förvaret och löst dem.
Vill vi lösa fler måste vi sticka. Det är bara en tidsfråga...
- Vakter. - Hitåt. Snabbt!
Skynda!
Herregud. Är det...
När Zeke slutat, hittade jag den i skrivbordet.
Jag vet nog varför Zeke kontaktar dig genom tid och rum.
Jaså. För att säga vadå?
- Förlåt, det var inte meningen att... - Nej då. Det är bara... Det beror på mig.
Vart jag än går idag hör jag uttrycket "Alla liv är värda att leva",
men vem är det jag försöker övertyga om det?
Ditt liv, då?
Är det inte dags för förlåtelse?
Ända sen Evie dog har jag...
...bett om hennes förlåtelse.
Jag skulle göra vad som helst, men hon kan inte ge mig den, så...
Jag pratar inte om att få förlåtelse.
Jag pratar om att ge den.
Att förlåta dig själv.
Det här låter nog konstigt, men kan jag få en av ballongerna?
Sätt fart! Kom igen!
- Troy, kom! - Enda utvägen är att avleda dem.
Ni har nog inga rökgranater.
- Troy, vad snackar du om? - Att jag bryr mig jättemycket om er alla.
Särskilt om dig. Du har en chans att rädda världen.
Min frihet för din. Mitt livs enklaste beslut.
- Det hade varit coolare med rökgranater. - Nej! Troy!
- Upp med händerna! - Hör ni!
Okej, Evie.
Jag fattar nog.
Jag önskar att jag inte gjorde det, för det är sanningen, eller hur?
Säkraste stället att gömma sig kan vara i sin egen skuld.
Hur många gånger har jag bett om din förlåtelse?
Du är inte ens långsint. Du sa jämt...
"Kom igen, Mick, din dumma fan. Gå vidare i livet."
Och jag vägrade.
Okej.
Du vinner. Jag sväljer betet.
Jag förlåter dig, Michaela Stone.
Jag förlåter dig.
- Hur gick det? - Kämpigt, men vi löste det.
Och de andra?
Blandade resultat.
Vartenda löst kall påverkar utgången. Jag måste tro att vi gör framsteg.
Jag tvättar av mig.
Informationen från Cal blir allt ofullständigare.
Det är otroligt att nån lyckas lösa dem.
Vi gör alla så gott vi kan. Vi måste fokusera.
Ditt kall verkar ha gått vägen. Välkommen tillbaka.
Tack.
Jag granskar kallresultaten med Bethany medan du visar runt Saanvi.
Det här stället har fått en del förbättringar tack vare killen här.
Det var inte bara jag. Det var alla.
Tja...
- Det ser fantastiskt ut. - Ja.
Det är det.
Här håller vi koll på alla kallen. Varje dag tar sig Cal in...
Du, är allt bra?
Ja, jag kollar bara vilka vi redan har löst
innan jag återvänder till planet. Alla måste få nästa kall.
- Han har stort ansvar. - Ja, för stort.
Han har nästan tagit kål på sig själv i jakten på kall.
Han har suttit i alla säten. Även döda passagerares.
Marko och de andra, då?
De är fast i ULF i ett konstant kall. Hur kan...
Han har försökt. De får nåt, men han kommer inte åt det.
Han klandrar sig själv för alltihop.
- Han bär hela världen på sina axlar. - Vad kan jag göra?
Tack och lov att du är tillbaka. Vi behövde dig.
Jag behövde dig.
Saanvi. Du är tillbaka.
Vi har en patient. Vi behöver hjälp.
Fortsättning följer.
- Hur ser det ut? - Det lär ta tid, men hon kommer hämta sig.
Bra gjort.
Vad är fel?
Det här är inte ett ångestdämpande läkemedel.
Det borde jag veta, eftersom jag tagit såna.
Hon sa att hon tagit minst en om dagen sen hon lämnade Angelina.
Ett luktlöst vitt pulver.
Det bildar olösliga salter i vatten. Utifrån det och hennes symtom
tror jag att det är brodifakum. Det är ett gift.
Vi borde prata med henne. Hon kanske vet vem som gjort det.
Ja. Kör igång, inspektörer.
- Hur mår de? - Som vanligt. De bara stirrar rakt fram.
De är fast i gudsfrekvensen.
Förlåt, ULF.
ULF...
Herregud.
Troys teori!
Jag är här. Var...
Var är ni?
Jag lyssnar! Ni måste prata med nån!
Snälla! Kom igen! Ge oss kall! Vi...
Vi behöver hjälp!
OLÖSTA - LÖSTA
- Hej. - Hej.
Du anar inte vem mitt kall ledde mig till. Saanvi.
- Hon är i labbet. - Så klart.
Du, då? Kom du fram till vem du skulle rädda?
Ja.
Svåraste kallet jag haft.
Den behövde jag.
- Redo för ett kall till? - Som om det gällde livet.
Okej, hör upp. Jag vet att vi är trötta.
Det har varit en lång månad med kalluppdrag, men nu gäller det.
Sista rycket.
Vår överlevnad, och antagligen hela världens överlevnad,
kommer an på att var och en av oss gör det rätta.
Vad är det?
- Vad såg du? - Inget.
Jag hörde inget. Jag kände inget.
De är borta, pappa.
Alla kallen är borta.
Jag är hemskt ledsen.
Om jag varit starkare, om jag hunnit samla in fler medan...
Cal, vi vet inte ens vad det betyder.
Det kanske finns en förklaring. Kanske har vi löst alla.
Hör ni...
Jag vill bara tacka er.
Ni har alla jobbat utan uppehåll,
utan vare sig erkännande, tack eller egen vinning.
Jag vet inte varför kallen är borta, men det här vet jag.
Vi har fått en möjlighet.
En påminnelse om...
En påminnelse om vad som är viktigast.
Dags att vara med de som ni älskar.
Håll dem tätt intill er och var med dem, för vi har kanske bara morgondagen.
Okej, då kör vi.
Effekterna av en elektromagnetisk puls på insulära loben.
Och utrustningen sabbas inte?
Nej, jag behöver bara en liten puls för att slå ut ULF
och rycka ut dem ur deras kall.
Om Gud verkligen ligger bakom det här,
måste de ha varit i ett kall av en anledning.
Jag vill få veta varför.
Nu väcker vi dem.
Jag förstår inte. Deras aktivitet påverkades inte.
Hur kan deras värden inte skjuta i höjden efter en EMP?
- Vet inte. Vi kanske kan testa nåt annat. - Som vadå?
Det var vår chans. Vi har slut på tid!
Det känns inte rätt att lämna er så här.
Men jag tackar Gud för att du gav oss hopp.
Kom hit.
Tack.
Min familj bestod bara av mamma och jag, så...
Tja...
Inte längre.
- Stannar du? - Självklart stannar jag.
Förr låg det en leksaksaffär på Canal Street.
Det kom folk från hela världen
för att få köpa en av de här utsökta träfigurerna.
Jag hade inte varit där på väldigt länge
förrän mitt... vårt kall förde mig dit idag.
När jag gick in hittade jag den här.
Draken kallas Shenlong. Han är stormarnas kung.
När jag såg den tänkte jag på dig.
Jag tror den är ett tecken.
Menat för dig.
- Om jag ändå förstod dess mening. - Du har jämt sökt mening.
Varför sluta nu?
Saanvi?
Du...
Jag var säker på att de hade ett svar. Om jag bara fått ut dem ur kallet...
Ben, det funkade inte. De är fortfarande fast.
Du har gjort det du kunde. Det har vi alla gjort.
Tänk om det inte finns nåt svar?
- Tänk om det här är slutet? - Då kämpade vi in i det sista.
Få nu inga idéer.
Först måste vi leda församlingsmedlemmar förbi slutet.
Sen kan vi fokusera på den gudfruktiga återbefolkningen.
Jag tänkte snarare på avfolkningen.
Vi var tio.
Nu är vi nio, och snart blir vi åtta.
Det får mig att undra vad som hände med Astrid.
Hon platsade inte.
Därför fick hon sin dom när Gud ville det.
Men jag är glad att du visade dig värdig. Det var nära ögat.
Vad gör du här? Du fick inte komma hit.
Det kan inte vänta längre.
Undertexter: Anna Johansson