‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫- מחוז שאנגחאי, סין -‬
‫- ילדה נעדרת שנתיים -‬
‫- גבריאל -‬
‫- נחטפה לפני שנה‬ ‫עדן סטון - גיל עכשווי: שנתיים וחצי -‬
‫- ילד בורח בסכנה‬ ‫קאל סטון -‬
‫- התראת חטיפת ילד -‬
‫זאת אשתי?‬
‫עזבו אותי! עזבו!‬
‫אבא!‬ ‫-אלוהים.‬
‫אוליב, איפה עדן?‬
‫היא לקחה אותה! אנג'לינה... היא לקחה אותה.‬
‫היא הרגה את אמא, והיא לקחה את עדן.‬
‫שכן דיווח על אישה בשנות ה-20 לחייה,‬ ‫עם שיער ערמוני שעזבה את הזירה עם תינוקת.‬
‫היי, בן.‬ ‫-יש להוציא התראה נוספת ולהודיע לעיתונות.‬
‫בן, הוצאנו התראות יותר משנה.‬ ‫-צריך עוד. אני מקבל התראות ברשתות, ג'רד.‬
‫יש ילדים נעדרים שנמצאו אחרי חמש, עשר שנים.‬ ‫-היי, וסקז.‬
‫בוא נזוז.‬
‫איפה אתה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫איפשהו ברוקלנד.‬
‫אני צריך לדבר איתך פנים אל פנים.‬
‫בסדר. איפה?‬
‫לך הביתה.‬
‫עוד פרחי דובדבן?‬
‫כן.‬
‫כמו אתמול בלילה.‬
‫אני לא יודעת מה משמעותם, אבל אני אגלה.‬
‫ארוחת בוקר!‬
‫היי, זה גבריאל. שוב.‬
‫אני רק מתקשר לשאול מתי אתה חוזר.‬
‫תתקשר אליי.‬
‫אתה יודע, אני חושבת שזה ממש מוזר‬ ‫שאתה קורא לעצמך גבריאל עם אבא.‬
‫הוא ביקש. לדעתו, מצותתים לטלפונים.‬
‫זה עדיין לא ממש זה, נכון?‬ ‫-מצטער.‬
‫אני עוקבת אחר ההוראות ‬ ‫של המתכון לפרטי פרטים.‬
‫הפנקייקים המפורסמים של גרייס?‬
‫לא בדיוק. מצטערת.‬
‫זכרת לתת לבלילה לנוח? ‬ ‫ככה גורמים להם לתפוח.‬
‫אוף, איזה שחצן.‬
‫טוב, יש לי משמרת כפולה, אז קדימה.‬
‫בואי נזוז. החשבונות לא ישלמו את עצמם.‬ ‫-תודה, אמא ואבא.‬
‫זה לא נשמע חולני.‬
‫אל תודי לנו. עד שיקלו על החוקים, הפועלים ‬ ‫השחורים שמחים לעבוד בזמן שנוסעי 828...‬
‫לא עושים כלום.‬ ‫-ממש לא.‬
‫את כבר עושה את העבודה הכי חשובה.‬
‫בקשר לזה, אוכל למצוא עבודה‬ ‫ עם תעודת הזהות המזויפת שלי.‬
‫ככל שתחשוף את עצמך יותר,‬
‫כך גדל הסיכון שאנשים יגלו מי אתה.‬
‫כן.‬
‫מוכן?‬
‫בעצם, רציתי לשאול.‬
‫עד איזו שעה מותר לנו להיות ערים?‬ ‫-ביי!‬
‫אנחנו חייבים להתרחץ? אנחנו צריכים?‬
‫אתה בסדר?‬
‫קאל, יש לך מזל. הם לא יודעים על קיומך,‬
‫בעוד שבמרשם בודקים כל פרט בחיינו, ‬ ‫הנוסעים האחרים.‬
‫אני לא מרגיש בר מזל.‬
‫שמעת ממנו?‬
‫אני הרי לא מקבל ממנו ‬ ‫שום יחס כשהוא בסביבה. זה…‬
‫הוא לא אוהב שנכנסים לחדר שלו,‬
‫אבל רוקנתי את האשפה,‬ ‫זרקתי את כל הכלים המלוכלכים…‬
‫קריאה?‬
‫כן, גם לך?‬
‫כלום. שנתיים ועדיין כלום. מה ראית?‬
‫פריחת דובדבן. את האוקיינוס.‬ ‫ראיתי אונייה. היא נראתה כמו אוניית משא.‬
‫אני לא מבין למה הפרחים,‬ ‫אבל אולי משהו בנמל?‬
‫כן, שווה לבדוק את זה.‬ ‫-טוב, אני אבוא.‬
‫לא. אתה צריך להיות כאן כשהוא יחזור.‬ ‫-זה יכול לקחת עוד כמה ימים.‬
‫היי.‬
‫הסוואה.‬
‫- משטרת ניו יורק -‬
‫- עצור‬ ‫המתן לפתיחת השער -‬
‫פריחת דובדבן, מצאתי אותך.‬
‫כן, אני רואה את זה.‬
‫- סטון 828 -‬
‫אני צריכה עזרה.‬ ‫-מה, לעזאזל? הכניסה לכאן אסורה.‬
‫משטרה. עזרו לי לקחת אותו לרכב.‬
‫רשות הנמלים אחראית כאן. מה העניין?‬ ‫-הוא זקוק לטיפול, בבקשה. עכשיו! קדימה!‬
‫היי.‬
‫איפה מצאת אותו? ולמה את לא מזעיקה אמבולנס?‬
‫כמה חודשים תמשיך לבהות‬ ‫באותו מקטע של האוקיינוס?‬
‫זה מקטע אחר בכל יום.‬
‫ואמשיך עוד ימים רבים‬ ‫עד שהמטוס שלנו יחליט להתגלות.‬
‫לא אחכה בנשימה עצורה שזה יקרה.‬
‫התקבלה שיחה למוקד החירום‬ ‫מביתם של אנסון וטרינה ואסיק.‬
‫שורה 12. די ואי.‬
‫הדיווח על השחתה. העבריינים במקום.‬
‫גרינפוינט.‬
‫נוכל להתערב, בבקשה? אגיע תוך עשר דקות.‬ ‫-נראה אם משטרת ניו יורק תטפל בזה.‬
‫מטרתנו לשמור על ביטחון הנוסעים,‬ ‫לא שהם יילכדו בחילופי הירי.‬
‫לעזאזל! נו כבר!‬
‫הווידאו של יוריקה? שוב?‬
‫חשבתי שאת אמורה‬ ‫לעבד את הנתונים מהבדיקה האחרונה של קאל.‬
‫עשיתי זאת. הסריקות שלו לא השתנו.‬
‫הוא אותו ילד, רק גדול יותר.‬ ‫וזו הפסקת הצהריים שלי.‬
‫זאת ההפסקה שלך כבר 23 חודשים.‬
‫אני צריכה להבין ‬ ‫מה גרם ל-828 להיעלם מיוריקה ואיפה הוא.‬
‫כל מדינה ברחבי העולם‬
‫ערכה חיפוש מקיף אחר 828 מחדש.‬
‫את מחפשת משהו ‬ ‫בניגוד לכל הסיכויים כבר שנתיים.‬
‫אז? אני לא אפסיק.‬
‫אנחנו מפספסים משהו.‬
‫היי. היה לך מזל הפעם?‬
‫לא.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫אתה לא מרגיש את הרוח?‬
‫- אנה רוס -‬
‫אנה רוס? למה היא?‬
‫התמונה שלה רפרפה.‬ ‫הרוח הפסיקה ברגע שנגעתי בה.‬
‫היא הייתה המתורגמנית שעזרה לנו‬ ‫כשהיה לך קשר עם נוסע וחלית מאוד.‬
‫זה לא אומר שאתה אמור ללכת אליה?‬ ‫-אשאל את מיק אם היא יכולה להיפגש איתה.‬
‫אבא, תעקוב אחר הקריאה שלך.‬ ‫אולי זה יעזור לך לחשוב על הדברים אחרת.‬
‫אני לא רוצה.‬
‫כמה פעמים הלכתי בעקבות הקריאות,‬
‫כי חשבתי שהן יובילו אותי לעדן? ‬ ‫זה לא קרה.‬
‫טוב, מיק כבר בודקת קריאה, אז...‬
‫אז זה יצטרך לחכות.‬
‫אבל זה חשוב. אני אלך לדבר עם אנה.‬
‫קאל, העולם חושב שאתה נעדר.‬ ‫אני לא אוהב שאתה יוצא, אם אתה לא חייב.‬
‫אבא, איך...‬
‫אם מישהו יגלה שזה אתה, ‬ ‫רק מבוגר בחמש וחצי שנים,‬
‫הם יכלאו אותך במעבדה של ה-NSA,‬ ‫ובחיים לא נראה אותך שוב.‬
‫איך אני אמור למצוא את מה שאני מחפש,‬
‫למה נשלחתי בחזרה לכאן,‬ ‫אם אני סתם תקוע בתוך הבית הזה?‬
‫"סירת ההצלה" זקוקה לי.‬
‫קח את תעודת הזהות של גבריאל.‬
‫אני כאן רק כדי לעזור.‬
‫העניין עם התמכרות הוא שאפשר להרגיש כאילו…‬
‫שאין דרך לצאת מזה. ‬ ‫כאילו שהייעוץ הוא חסר טעם.‬
‫להרגיש ש...‬ ‫-הוא באמת חסר טעם.‬
‫כמו שאמרתי, זאת ההרגשה.‬ ‫הייתי במצבך. כמה פעמים.‬
‫איך יצאת מזה?‬
‫רובנו לוקחים סמים‬ ‫כדי לגרום לשדים שלנו להיעלם.‬
‫סוף-סוף הבנתי ‬ ‫שהשדים שלי לא ילכו לשום מקום.‬
‫הם חלק ממני.‬
‫והם יכולים לשלוט בחיי,‬ ‫או שהם יכולים להפוך אותי לחזק אותי.‬
‫תפסיק לנסות להתחבא מהכאב שלך.‬
‫תן לו לצאת.‬
‫זה בסדר.‬
‫תן לו לצאת.‬
‫בסדר.‬
‫טוב. אני גאה בך.‬
‫תודה.‬
‫היועץ האחרון שלו כמעט התפטר.‬ ‫איך אתה מצליח לתקשר עם האנשים האלה?‬
‫הם עושים את כל העבודה.‬ ‫אני פשוט מרגיש את הכאב שלהם.‬
‫לא עקבו אחרייך?‬ ‫-אתה באמת צריך לשאול?‬
‫יש לך מושג מי הוא?‬
‫לא, הקריאה הובילה אותי אליו. ‬ ‫האונייה הגיעה מסין.‬
‫תחזיק מעמד. הגעת עד לכאן.‬
‫דופק הלב יציב. ‬ ‫נקווה שההתייבשות לא פגעה בתפקוד המוח.‬
‫"סטון 828". זה בהחלט מוזר.‬ ‫את חושבת שהוא מטיסת 828?‬
‫אם כן, למה לא שמענו עליו?‬
‫כי הוא נהרג לפני שנתיים. ‬ ‫או לפחות כך חשבנו.‬
‫למה אתה מתכוון?‬
‫חשבתי שזיהיתי את הפרצוף הזה. זה הנרי קים.‬
‫שלטונות סינגפור הוציאו אותו לכאורה להורג.‬
‫ביום שבו פרשתי מהמשטרה.‬
‫אז מה? הם אמרו לעולם שהוא מת?‬
‫אולי הם מסרו אותו לסין.‬ ‫רוב מחקרי 828 נעשו מחוץ לתחומי ארה"ב.‬
‫אז איך הוא הגיע לכאן, לעזאזל,‬ ‫ומה הוא רוצה ממני?‬
‫מר קים? אתה שומע אותי, אדוני?‬
‫אתה מוגן.‬
‫ילד.‬
‫איפה הילד?‬
‫אני לא חושב ‬ ‫שאת האדם ממשפחת סטון שהוא מחפש.‬
‫קאל.‬
‫כן?‬ ‫-היי. את אנה רוס?‬
‫אם אתה מהמרשם, עליי להתייצב רק בשבוע הבא.‬
‫אני מצטער. לא, אני גבריאל.‬
‫השארתי הודעה קודם.‬
‫משפחת סטון מטיסת 828. ‬ ‫אני אחד מבני הדודים שלהם.‬
‫בסדר. אז?‬
‫ואני יודע שעזרת למיקלה להציל את קאל.‬
‫תודה.‬
‫לאבא של קאל, בן,‬
‫הייתה קריאה, סוג של חיזיון.‬
‫משב רוח. הוא חושב שאולי זה קורה גם לך.‬
‫זה קורה, אנה?‬
‫זה בטח נשמע מטורף, ‬ ‫אבל אני חושבת שמרשם 828 מצותתים לבית שלי.‬
‫זה לא נשמע כל כך מטורף.‬
‫אני לא מבינה.‬
‫אם לבן הייתה קריאה,‬
‫למה הוא שלח אותך?‬
‫הוא לא במצב הכי טוב.‬
‫זה כבר הרבה זמן ככה.‬
‫כן, אני זוכרת את דיווחי החדשות על הטרגדיה.‬
‫זה מזעזע.‬
‫אני משתתפת בצערכם.‬
‫תודה.‬
‫אז, הקריאה?‬
‫הייתה לי אחת היום, ואתמול.‬
‫רוח?‬
‫למעשה, טחנת רוח.‬
‫וואו, בסדר. כן. ראית אותה?‬
‫יותר כאילו שעלתה בי המחשבה,‬ ‫אז לקחתי עט והתחלתי לצייר.‬
‫אני בטוחה שזה נשמע מוזר.‬
‫לא...‬
‫שמעתי שהקריאות מגיעות ככה לפעמים.‬
‫ציירת משהו נוסף?‬
‫מצבות.‬
‫לפחות אני חושבת שזה מה שהן היו.‬ ‫הן הפחידו אותי עד מוות.‬
‫יש בית קברות בצפון המדינה ברמאפו‬ ‫עם טחנת רוח ישנה.‬
‫זה המקום. הוא נראה כמו הציור שלי.‬
‫- מיק‬ ‫צריכה אותך עכשיו -‬
‫אני ממש מצטער. אני צריך ללכת.‬
‫עזרת לי מאוד. תודה.‬
‫אקח את הרכבת הבאה. אבדוק את העניין.‬
‫בסדר.‬
‫ואנס חושב שהם זייפו את ההוצאה להורג של קים‬ ‫כדי להשתמש בו כעכבר מעבדה שאיש לא יחפש.‬
‫אתה יודע איפה תיק הרקע שלו?‬
‫הבחור הזה סיכן את חייו כדי לברוח. הוא עלה‬ ‫לספינה ששטה למרחק של חצי עולם בשביל קאל.‬
‫ייתכן שזאת פריצת הדרך שאנחנו מחפשים.‬
‫אני... לא מוצאת את התיק שלו.‬
‫בן?‬
‫בן!‬
‫שמעת משהו ממה שאמרתי?‬
‫זאת לא פריצת הדרך שאני מחפש.‬
‫איך את בכלל אומרת לי את זה?‬
‫אם עדן עדיין הייתה שם,‬ ‫הקריאות היו מובילות אותנו אליה.‬
‫אתה יודע את זה.‬ ‫-אני לא.‬
‫בסדר, אבל אני לא מבקשת שתפסיק לחפש את עדן.‬
‫אלא שרק לא תוותר על האחרים‬ ‫כי תאריך המוות הוא בעוד שנה וחצי...‬
‫לא אכפת לי מתאריך המוות.‬
‫מה כבר הטעם בכל זה?‬
‫בסדר.‬
‫תקשיב, אני יודעת שאתה לא מתכוון לזה‬ ‫אבל תקשיב לי לרגע‬
‫כי הסיבה לחיות היא המשפחה שלך.‬
‫יש לך עדיין שני ילדים שנמצאים כאן עכשיו,‬ ‫והם זקוקים לאביהם.‬
‫יש לך עדיין את אבא שלך. וגם אותי.‬
‫מצטערת, לא אתן לך לוותר עלינו ‬ ‫כדי לרדוף אחרי איזו פנטזיה.‬
‫אל תקראי לזה ככה!‬
‫בן, נמאס לי ללכת על ביצים לידך.‬
‫ניסיתי לתת לך מרחב.‬ ‫ניסיתי לנווט את סירת ההצלה...‬
‫לא ביקשתי ממך לעשות זאת.‬ ‫-לא נתת לי ברירה!‬
‫השארת אותי לבד. ‬ ‫ואני הבנתי, אני עדיין מבינה.‬
‫אבל עכשיו אני מנסה ‬ ‫להציל כל נוסע אחר שהיה במטוס הזה.‬
‫בשלב זה, ‬ ‫אין לי אמון שהקריאות יצילו מישהו מאיתנו.‬
‫מה אם אתה טועה?‬
‫תראי.‬
‫לקריאות יש אותך.‬
‫יש להן את סאנבי. ‬ ‫יש להן את כל הנוסעים האחרים.‬
‫לעדן אין אף אחד חוץ ממני.‬
‫היי, מה קורה?‬
‫אסביר לך בדרך.‬
‫אני צריכה שתמצא ‬ ‫את התיק של הנרי קים, בבקשה.‬
‫אבא, האישה שהתמונה שלה רפרפה ברוח, ‬ ‫אנה רוס.‬
‫כן.‬ ‫-היא ראתה טחנת רוח ומצבות.‬
‫היא חולקת איתך קריאה.‬
‫היא בדרכה לבית קברות ברמאפו,‬ ‫אתה יכול לעזור לה.‬
‫לך עם מיק.‬
‫אל תשכח לאכול משהו, אבא.‬
‫אנחנו מצפים למישהו?‬
‫אני לא.‬
‫תחכה מאחור.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫עבר הרבה זמן.‬ ‫-כן.‬
‫היי. קא... זה בסדר.‬
‫היי.‬
‫היי, ג'רד.‬ ‫-מה המצב, קאל?‬
‫סליחה, גייב.‬
‫יפה לך הזיפים, גברבר.‬
‫כן! היי.‬
‫בסדר, אחכה במכונית.‬
‫טוב לראות אותך.‬ ‫-גם אותך. תשמור על עצמך.‬
‫זה לא ממש זמן נוח ל…‬
‫מצטער. באתי לראות את בן.‬
‫אתה עדיין במדים.‬
‫כן, כבר יותר משנה.‬
‫המחיר על שעשיתי את הדבר הנכון.‬
‫כולנו מעריכים את זה.‬
‫אני צריכה...‬ ‫-כן. הוא למעלה?‬
‫כן.‬ ‫-בסדר.‬
‫משטרה.‬
‫יש לך רגע?‬
‫רק אם באת להגיד לי שמשטרת ניו יורק ‬ ‫תעשה משהו לשם שינוי כדי למצוא את הבת שלי.‬
‫הם אפילו לא מחזירים לי טלפונים.‬
‫בן, אחי...‬
‫היי. אתה צריך לקחת הפסקה.‬
‫אני בחיים לא אקח הפסקה.‬ ‫אף אחד לא מבין את זה?‬
‫לא עד שאמצא אותה.‬
‫בן, יש סיבה שהבלשים לא מתקשרים אליך בחזרה.‬
‫המדינה הכריזה רשמית שעדן אינה בחיים.‬ ‫משטרת ניו יורק סגרה את התיק שלה כנעדרת.‬
‫רציתי שתשמע את זה מחבר, ‬ ‫לא מאיזה שוטר לא מוכר.‬
‫- תעודת פטירה‬ ‫עדן סטון -‬
‫לא.‬ ‫-בן.‬
‫טביעות האצבע ‬ ‫של אנג'לינה ושלה נמצאו על הגשר.‬
‫התרמיל שלה נמצא צף בתעלה‬ ‫כמה ימים אחרי שגרייס...‬
‫אבל לא נמצאו גופות! למה?‬ ‫-כבר דיברנו על זה.‬
‫הזרמים. הם בוודאי ‬ ‫שטפו אותן לאוקיינוס האטלנטי.‬
‫לא ציפינו למצוא גופות.‬
‫אני יודע שהיא איפשהו חיה. ‬ ‫ואם המשטרה לא מחפשת אותה, לעזאזל איתם.‬
‫ולעזאזל איתך, ג'רד!‬
‫אני לא אפסיק.‬
‫אני לא יכול.‬
‫אני באמת מצטער.‬
‫תוציאו התראה לאיתור אנג'לינה מאייר.‬
‫חמישים ק"ג, 1.58 מטר, שיער חום.‬ ‫ברשותה נמצאת תינוקת בת 16 חודשים…‬
‫אני אכין לך תה.‬
‫...והיא חמושה ומסוכנת.‬
‫עלינו להציב מחסומים ‬ ‫בכל עמדת אגרה עד הגבול.‬
‫מה מצבנו עם התראת החטיפה?‬
‫אתה צריך את אשתך. איפה היא?‬
‫היא איננה.‬
‫טוב, אז אני אשאר איתך עד שהיא תחזור.‬
‫אפשר לעזור לך?‬
‫זה אתה?‬
‫אלוהים.‬
‫אבא!‬
‫איך?‬
‫אמא סילקה את אנג'לינה.‬
‫אתה היית היחיד שרצה שהיא תחזור לבית.‬
‫איך היא נכנסה לבית, קאל?‬
‫סיפרתי לה על המפתח.‬
‫מה?‬
‫ידעתי.‬
‫אני מצטער. חשבתי שהקריאה רצתה...‬
‫אמא אמרה לך שהיא רוצה שהיא תסתלק.‬
‫אמרנו לך לא לבטוח בה.‬
‫ואתה לא הקשבת!‬
‫ועכשיו אמא מתה!‬
‫נתת לה לקחת את עדן! זאת אשמתך!‬ ‫-אוליב!‬
‫נתת לה לקחת את עדן!‬
‫הכול באשמתך!‬
‫בוא, חבר. בוא ננקה אותך.‬
‫נתתי לו נוזלים. רמת החמצן שלו עדיין נמוכה.‬
‫אני מודאגת ביחס ללב ולריאות שלו.‬
‫הנרי, אתה מוגן. ‬ ‫אנחנו לא נפגע בך. אנחנו רוצים לעזור.‬
‫כמעט יריתי בו. הוא פשוט נכנס לכאן.‬
‫אי אפשר להיכנס לכאן סתם ככה.‬
‫סליחה. מיק נתנה לי את הקוד.‬ ‫אמרה שאני יכול לעזור.‬
‫כן, הוא מראה סימנים ברורים של הרעבה,‬
‫חסך חושי, נשימה לא יציבה.‬
‫תרשו לי לנסות משהו?‬ ‫-בבקשה.‬
‫קצב הלב יורד. רמות החמצן עולות.‬
‫אני לא יודע מה הוא עבר אבל הוא עדיין סובל.‬ ‫-אתה תמיד מוזמן לבוא.‬
‫עליי לחזור לעבודה.‬
‫הקופסה...‬
‫מיועדת לילד.‬
‫איזו קופסה? אין קופסה.‬
‫היא הייתה איתי.‬
‫אני צריך לתת אותה לילד.‬
‫עליי להרדים אותו, ואנס, ‬ ‫לפני שהוא יעבור התקף לב.‬
‫אשלח את מיקלה שוב לנמל.‬ ‫נקווה שמה שנמצא בקופסה עדיין שם.‬
‫- תעודת פטירה -‬
‫אלוהים.‬
‫עדן.‬
‫אנה.‬
‫בן? אתה כאן.‬
‫מצאת משהו?‬
‫טוב, לא הגעתי לפני זמן רב,‬ ‫אבל הקריאה הזאת...‬
‫אני אפילו לא יודעת מה אנחנו אמורים לחפש.‬
‫אני יודע. את הבת שלי, עדן.‬
‫אלוהים.‬
‫חשבתי שהיא נפטרה.‬
‫היא לא.‬
‫ומעולם לא הייתי בטוח ‬ ‫שהיא חיה יותר מכפי שאני עכשיו.‬
‫איפה היא יכולה להיות?‬
‫לא ראיתי כאן אף אחד.‬
‫את מרגישה את זה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫שבשבת מזג האוויר. תראי.‬
‫היא מצביעה לכיוון השני.‬
‫זה לא משב רוח אמיתי.‬
‫זאת קריאה.‬
‫היא תוביל אותנו היישר לעדן.‬
‫יש לך מושג למה הנרי חיפש אותך?‬ ‫מה יש בקופסה?‬
‫אני אפילו לא זוכר אותו מהמטוס.‬
‫ביטחון המולדת כאן. נחזור אחר כך.‬
‫לא, אנחנו חייבים למצוא אותה. התשובות כאן.‬
‫אני בטוח.‬ ‫-לא. נוסעי 828 בסכנה כאן.‬
‫הם יבחינו בנו, בסדר? אתה... אסור לנו.‬ ‫-יבחינו בך אבל לא בי. אני יכול לעשות זאת.‬
‫קאל...‬ ‫-תגידי לי איך למצוא את המכולה.‬
‫היי.‬
‫הסוואה.‬
‫אני צריכה סיוע.‬
‫עדן!‬
‫- משטרת הגבולות -‬
‫לך לכיוון המים.‬
‫יש מכולות ממש ליד האונייה.‬
‫יותר לאט. אתה הולך מהר מדי.‬
‫ככה אני הולך.‬
‫זה נראה חשוד.‬
‫יותר לאט.‬
‫אני יכול להגיד משהו?‬
‫ואנס?‬
‫מזמן לא התראינו. תעצור.‬
‫אתה יכול לראות אותי?‬ ‫-כן.‬
‫כן. אני גם רואה סוכנים ‬ ‫מדברים עם כמה עובדי נמל.‬
‫בצד השני של המכולה שלידך.‬
‫אתה עומד להיכנס לשדה הראייה שלהם. תחזור.‬
‫מצטער.‬
‫בני משפחת סטון.‬ ‫אתם כמו פרפרים שנמשכים לאש כשמדובר בסכנה.‬
‫זאת מטפורה? כי לא למדתי בבית ספר תיכון.‬
‫קאל? המכולה של הנרי נמצאת במעבר השלישי.‬ ‫היא כחולה ויש עליה ציור של פריחת דובדבן.‬
‫מעבר שלישי, כחולה, פריחת דובדבן. ‬ ‫הבנתי. ואנס, רק תגיד מתי.‬
‫עכשיו הם עומדים ללכת משם.‬
‫כשאני אומר...‬
‫לא אמרתי "מתי"!‬
‫טוב, קאל. אתה רואה אותה?‬
‫בסדר, טוב. אתה צריך…‬
‫לא טוב.‬
‫יותר מתריסר סוכנים ושוטרים בדרכם לכאן.‬
‫זה... צירוף מקרים.‬
‫תגידי לי את.‬
‫אני כאן כי שמעתי בסורק על פעילות ‬ ‫שקשורה לטיסת 828. את מעורבת בזה?‬
‫אני לא יודע למה הכנסת את עצמך ואת קאל, ‬ ‫ולא רוצה לדעת.‬
‫אני לא מבקשת ממך טובות.‬ ‫-זה טוב כי אני לא יכול לעזור לך.‬
‫כן.‬
‫לא ראיתי אותך כבר כמה זמן? חצי שנה?‬ ‫והיום ראיתי אותך כבר פעמיים? מה הסיכויים?‬
‫זה בטח סימן.‬ ‫-כן, מזה אני חושש.‬
‫את נראית טוב. מאושרת.‬
‫אני מאושרת.‬ ‫-יופי.‬
‫גם אני.‬
‫אני שמחה.‬
‫בסדר. איפה האחיין שלך?‬
‫השוטרים מתקרבים, הם במרחק כמה מכולות ממך.‬
‫רגע, אני שומע משהו.‬
‫מתקתק.‬
‫קאל, צא משם. זאת עלולה להיות פצצה.‬
‫התקתוק מתחזק ונעשה מהיר יותר.‬
‫לעזאזל, הנרי. מה עשית, לעזאזל?‬
‫אני לא שומע כלום אבל צא משם.‬
‫אתה לא שומע?‬
‫זאת קריאה.‬
‫רגע. אני רואה משהו.‬
‫אולי זאת קופסה. אני אראה...‬ ‫-אל תפתח אותה. אני חוזר, אל תפתח אותה.‬
‫- מונטגו איירווייז -‬
‫אלוהים.‬
‫זאת לא סתם קופסה.‬
‫מה זה?‬
‫זאת הקופסה השחורה.‬
‫הרוח פסקה. גם אצלך?‬
‫כן.‬
‫אבא!‬
‫עדן.‬
‫אבא!‬
‫עדן!‬
‫-אבא!‬
‫עדן! מצאתי אותך.‬
‫היי.‬
‫אבא!‬
‫בן! אתה חייב לעזור לו!‬
‫הוא טובע.‬
‫בן!‬
‫תעזור לו!‬
‫הנה, קחי אותו. אני אעזור לאבא שלך.‬
‫תתקשרי למוקד החירום!‬
‫אלוהים.‬
‫היי.‬
‫אני ממש מצטערת על אמא שלך.‬
‫כל זה קרה באשמתי.‬
‫לא.‬
‫זה ייקח זמן, אבל אתה תהיה בסדר.‬ ‫כולכם תהיו בסדר.‬
‫שום דבר מזה לא הגיוני.‬ ‫תסתכלי עליי. אני מפלצת.‬
‫לא. אני לא יודעת איך קרה שגדלת כל כך,‬ ‫אבל אני יודעת שהלב שלך בדיוק כפי שהיה.‬
‫מה קרה לך שם?‬
‫אני אפילו כבר לא יודע יותר.‬ ‫זה כמו להתעורר מחלום.‬
‫תחשוב, קאל.‬
‫זה חשוב.‬
‫אנחנו צריכים לחזור למטוס.‬
‫כל התשובות נמצאות במטוס. אני בטוח.‬
‫מתי תוכלי להחזיר אותי ליוריקה?‬
‫מה העניין?‬
‫המטוס איננו, קאל.‬
‫אתה במצב רוח טוב.‬
‫לראשונה מזה זמן רב.‬
‫בכל יום כבר שנתיים...‬
‫שנתיים ממש קשות,‬
‫ניסיתי להבין איפה הכול השתבש.‬
‫אמא מתה.‬
‫עדן נעלמה.‬
‫אני מבוגר יותר,‬
‫ואני לא יכול להסביר שום דבר מזה.‬
‫קאל, זה נטל כבד.‬
‫הנקודה היא...‬
‫שבכל יום, ‬ ‫אני חושב שאם רק אוכל לחזור למטוס,‬
‫אולי אוכל לתקן את כל זה, ו…‬
‫היום, הייתה לי סוף-סוף שוב קריאה,‬
‫ואני מרגיש כאילו שהמטוס חזר אליי עכשיו.‬
‫היי.‬
‫בוא.‬
‫לא ייאמן.‬
‫היא נעלמה מהיוריקה ועכשיו חזרה.‬
‫זאת בהחלט אותה קופסה שחורה של טיסה 828, ‬ ‫עם ההקלטה הקולית והכול.‬
‫אתה בטוח?‬
‫במשך שנים בחנו‬ ‫כל מילימטר ממנה מבפנים ומבחוץ.‬
‫ליד גוף המטוס השרוף נמצאת הקופסה השחורה.‬ ‫היא הייתה שם עד שהיא נעלמה עם שאר המטוס.‬
‫כנראה בדיוק באותו רגע‬ ‫שבו אנג'לינה הרגה את גרייס,‬
‫בדיוק כמו שזנב המטוס נעלם ‬ ‫ברגע שהרגתי את המייג'ור.‬
‫אז איך היא חזרה?‬ ‫ואיך הנרי העביר אותה למרחק של חצי עולם?‬
‫איך הדייג הקובני מצא את זנב המטוס? ‬ ‫מי יודע?‬
‫אם הקופסה השחורה חזרה, איפה שאר המטוס?‬
‫ילד. איפה הילד?‬
‫ילד?‬
‫אתה הילד.‬
‫הוא אפילו לא הסתכל... איך הוא ידע שזה אני?‬ ‫-זאת שאלה מצוינת.‬
‫מסתבר שאתה בדיוק האדם שהוא חיפש.‬
‫- בן ‬ ‫זאת לא הייתה היא -‬
‫היי, כדאי שנלך. ‬ ‫אני חושבת שלבן היה יום קשה.‬
‫תשגיחו על הנרי ועל הקופסה השחורה?‬
‫תעדכנו אותנו אם הוא יתעורר שוב.‬ ‫-אין בעיה.‬
‫בבקשה תגידי לבן שאנחנו כאן בשבילו. כולנו.‬
‫אני אתפלל למען הילדה הקטנה שלך.‬
‫- הגנה מסביב לשעון -‬
‫שומר על גובה טיסה.‬
‫בבקשה, הצילו!‬
‫...גובה טיסה.‬
‫הצילו!‬
‫ואנס!‬
‫שומר על גובה טיסה.‬
‫הצילו!‬
‫אני ממש מצטער, רבותיי.‬ ‫זאת הייתה מערבולת חזקה במיוחד...‬
‫תשמיעי שוב.‬
‫רגע אחד. ‬ ‫תן לי לסנכרן את צילומי האבטחה מיוריקה.‬
‫הצילו!‬
‫ההקלטה הקולית מהקופסה השחורה ‬ ‫היא מהטיסה המקורית.‬
‫אז איך אנחנו שומעים אותה ביוריקה, לעזאזל?‬
‫אין לי מושג.‬
‫אבל יש סיבה לכך שהקופסה השחורה חזרה,‬ ‫והיא מדברת אלינו.‬
‫ולכן אנחנו צריכים להקשיב.‬
‫אולי דיילי עדיין שם בחוץ.‬
‫אבא, אני מצטערת.‬
‫אני כל כך מצטערת.‬
‫מה קרה?‬
‫חשבתי שזאת עדן. הייתי בטוח בזה.‬
‫שמעתי "אבא", ואני...‬
‫הלכת בעקבות הקריאה. בכל יכולתך.‬
‫חשבתי שמשהו טוב יקרה.‬
‫משהו טוב באמת קרה.‬
‫בן הציל אב ובנו מטביעה.‬
‫כן, טוב...‬
‫פעם נוספת, הקריאות רק ממשיכות לתעתע בי.‬
‫תראה, אני...‬
‫אני מבינה מה שניסית לעשות.‬
‫נראה לי שכולנו מבינים.‬
‫אבל אולי הגיע הזמן להיפרד לשלום.‬
‫כולנו מתגעגעים אליה.‬
‫מותר להרפות.‬
‫אמא שלכם איננה, ו...‬
‫זה כמעט הרס אותי.‬
‫ובכל זאת, אני...‬
‫אני נאבק כדי לנשום.‬
‫אני חייב לה את זה.‬
‫- תעודת פטירה‬ ‫עדן סטון -‬
‫לכולנו.‬
‫למצוא את עדן.‬
‫אני מוכרח להיאחז בתקווה הזאת.‬
‫לעולם לא אפסיק לחפש אותה.‬
‫תראי, שמחה.‬
‫בואי נראה.‬
‫עוד אחד. אני ממש אוהבת את זה.‬
‫בואי הנה.‬
‫אנחנו צריכות לדבר.‬
‫תמשיכי לצייר.‬
‫פענחת את זה?‬
‫כן, אבל קיבלתי עזרה מבן סטון.‬
‫הייתה לו אותה קריאה כמו של עדן.‬
‫משהו מתקרב.‬
‫משהו מבעית.‬
‫אני יכולה לקבל עוגייה, אמא?‬
‫כל מה שתרצי, מלאך שלי.‬
‫אם כך עלינו לעזוב.‬
‫תרגום: שלמה ליברמן‬