Hej, Amber här. Lämna ett meddelande.
Hej, älskling, det är mamma.
Igen...
Jag får inte tag på dig. Hoppas att allt är bra.
Jag ville prata innan jobbet-
-så ring tillbaka innan jag åker. Okej?
Jag älskar dig. Hej då!
God morgon!
Hur ska jag kunna vara nyttig med dig här?
Det är därför det finns resårband.
Det går bra.
Ingen fara. Så ja.
Så ja.
Det är märkligt. För några timmar sen var värdena bra.
Hon har kämpat på länge, helt ensam. Hon orkade väl inte mer.
Det kanske var det bästa för hennes skull.
Hon har det bättre nu.
Du har ett nytt meddelande.
Hej, det är jag!
Ledsen att jag missade ditt samtal. Nu ska du få höra.
Jag ska gifta mig!
Luke friade under resan i helgen.
Det blir i slutet av sommaren-
-så ta ledigt och kom till hit och hjälp oss.
Lukes mamma sa att du får bo där.
Ring när du kan. Älskar dig.
Hej då!
Mamma!
Jag har saknat dig.
-Jag tar väskan. -Tack, Luke.
-Hur gick bilresan? -Inget att klaga på.
-Tar det åtta timmar? -Lite mer.
Jag är så glad att du kom till förlovningsfesten.
Vilka kommer? Era vänner?
Och mammas kollegor.
Jill tror att det är bra för mig.
Okej. Wow!
Du skojade inte om att det fanns gott om plats.
-Hon ska bara avsluta ett samtal. -Okej.
Får jag titta på ringen?
Åh, älskling. Så fin.
Men det där nagellacket... Vad är det för färg?
Där har vi henne!
Trevligt att äntligen träffas.
Dig också, Jill.
Vilket vackert hem du har.
Tack. Känn dig som hemma medan du är här.
Tack. Det var vänligt.
Jag tog med mig nåt litet.
-Det hade du inte behövt. -Ingen fara.
Det är en ampel i makramé.
Jag gör egna och säljer på marknaden.
-Tack! -Det var så lite.
Jag älskar den!
Så du är konsthandlare?
Vad innebär det?
Jag sköter själva försäljningen.
Jag hoppas kunna hjälpa Amber en dag.
-Att sälja den här? -Nej. Det är en gåva.
Men jag jobbar på att marknadsföra hennes konst.
Toppen!
Tänk att du bor i ett museum.
Jag ser mig som en högklassig samlare.
Det är bra att visa klienterna ett exempel.
Jag ändrar ofta om.
-Så eklektiskt... -Konst är subjektivt.
Konst är olika saker för olika människor.
Har du nån favorit?
-Min dotter. -Bra val.
Sovrummen är där uppe.
-Och du jobbar på hospice? -Det stämmer.
Måste vara tufft med alla dödsfall.
Man vänjer sig.
Det ger så mycket att hjälpa till i slutskedet.
Här är ditt rum.
-Tack för att jag får bo här. -Självklart! Vi är snart släkt.
Här är wifi-lösenordet, och koden till larmet.
Om du behöver nåt så knacka på mitt rum.
Tack.
När togs den här?
En vän till mig som är fotograf kom och tog lite bilder.
Amber mejlade några. Men inte den här.
Eftersom jag betalade kunde jag väl få vara med.
Visst är hon som en dröm?
Ja, det är hon.
Du ska få fräscha till dig så ses vi där nere.
-Jag ska skynda mig. -Inte då.
Vet du vad?
Första gången jag såg Amber tänkte jag:
"Jag önskar att Luke kunde dejta henne."
Det är sant. Och nu är de förlovade.
-En till? -Det gick fort.
Vi firar! Så kul att ha dig här!
Några önskemål?
-Sharon? -Nej, tack.
Strax tillbaka.
Se vad jag hittade! En Chardonnay från vår resa.
-Resa? -Det var en affärsresa.
Men vi hann med ett par vingårdar.
-Jag var inte bjuden. -Det var en tjejresa.
Minns du?
Det där stället vi bodde på.
Med det där läskiga ljudet!
Så himla läskigt! Gör ljudet.
Du gör det så bra.
Det lät som om det låg en gammal gubbe under täcket.
Det var jätteläskigt.
Och hummern!
Det godaste jag nånsin ätit.
Det är en överraskning, men jag ringde restaurangen-
-och ordnade att de fixar det till festen imorgon.
-Du är bäst. -Älskar dig.
Älskar dig.
Maten är klar.
Åh, sushi!
-Det finns gaffel. -Det är ingen fara.
I Cleveland finns väl annat.
Heja Browns!
Vi kan väl kolla catering medan du är här?
Vi träffade några-
-men inga vi gillade.
Det beror på var mottagningen är. Ibland ordnar de det själva.
Vi...
...tänkte vara här.
-Här? -I trädgården.
Det var min idé.
Har ni bestämt kyrka?
-Vi tänkte ha vigseln här. -Tänkte ni?
Ja.
Vi ska ha präst och psalmer ändå.
Jag älskar tanken på en vigsel ute i naturen.
-I kyrkan blir det så stelt, visst? -Nej.
Vad är det man säger?
"Kyrkan handlar om människorna i den."
Ska du ta din pastor?
Nej. Vi har frågat en vän till oss som är prästvigd.
Vilket kyrkosamfund tillhör han?
Han fixade det på nätet. Det kostar bara 25 dollar.
Det är en rolig kille.
Man vigs inför Gud. Det är ingen komedi.
-Det blir traditionellt. -Hur då?
Det är ungarnas bröllop.
Det låter som ditt bröllop.
Förlåt. Förlåt, förlåt.
Jag är trött efter bilresan-
-så om ni ursäktar går jag och lägger mig.
Jag är ledsen om det blev för mycket.
Varför ska du inte ha kyrkbröllop? Ska det inte kännas speciellt?
Jo, men det har en annan innebörd för mig nu.
Din blivande svärmor ogillar väl kyrkan.
Det har inget med Jill att göra, mamma.
Ni ser ju ut som ler och långhalm.
-Vi har mycket gemensamt. -Det hade vi också.
Det har vi fortfarande.
Allt jag har gjort har varit för dig.
Jag ger dig till Luke, men inte hans mamma.
Ge henne bara en chans.
Jag gör det här för din skull.
Men jag kommer aldrig att bli vän med den kvinnan.
God natt.
God natt!
-Så jobbigt! -Var hon fortfarande arg?
-Hon skyller allt på din mamma. -Berättade du...
-...att du inte vill ha klänningen? -Typ.
-Inte riktigt. -Amber!
De kommande dagarna-
-vill jag ha så lite drama som möjligt.
Om det blir för stressigt...
-...så drar vi. -Las Vegas?
En Elvis-kopia kan viga oss.
Det är inte det sämsta alternativet.
Men vad tråkigt.
-Går det att äta? -Nej!
Man kan bli matförgiftad!
Vilken katastrof.
Jag vet inte hur det gick till.
Ställer ni in?
Vi ställer inte in på grund av hummern.
Det vore löjligt. Jag beställer mer mat.
-Bra. -Inga problem.
Vi går iväg en liten stund.
Jag kommer strax tillbaka.
-Hur är det? -Kul att se dig!
Hej!
Trevligt att träffas.
Är det gluten i det här?
-Förlåt? -Innehåller kexet gluten?
-Jag vet inte. -Du är väl personal?
Nej. Jag är Ambers mamma.
Jag ber om ursäkt. Du stod här borta, och din...
Jag är Evan, Jills kollega.
-Sharon. -Sharon.
Man får gratulera!
Jill avgudar Amber.
Jag har märkt det.
Och vice versa.
Jag tål inte min svärmor.
Före detta svärmor. Jag träffade henne så lite som möjligt.
Hon hade aldrig fått välja mina kläder till bröllopet.
Dina kläder?
De kollade ju på bröllopsklänning ihop.
Gjorde dem?
Ja. Men jag tror inte att de köpte nåt.
Jag behöver dricka.
-Trevligt att träffas, Sharon. -Detsamma, Evan.
Har ni kollat brudklänning?
Ja. Ja.
Ska du inte ha min klänning?
-Inte min stil. -Inte någons.
-Ursäkta? -Förlåt, men...
Det ser lite omodern ut.
Vi vill väl att Amber ska vara vacker på sitt bröllop?
Självklart vill vi det.
Då kanske hon ska ha nåt mer modernt.
Ursäktar du oss?
-Absolut. -Tack.
Jag vet att du ville att jag har din klänning-
-men det är inte min stil.
-Det är inte bara det. -Vad är det, då?
Att köpa klänning är nåt som mor och dotter gör ihop.
-Inte svärmor. -Jag vet, förlåt mig.
-Var det Jills förslag? -Ja...
Märker du ingenting? Hon manipulerar dig.
Hon vill att jag tar egna beslut.
-Får jag er uppmärksamhet? -Du vet bättre.
-Amber! -Gå du!
-Gå! -Vi får prata sen.
Tack för att ni kom hit-
-för att fira tillsammans med oss.
Så...
Tack för att ni kom hit allihop.
Jag vill uppmärksamma en speciell gäst-
-min mamma, som körde från Cleveland för att vara här.
När jag var liten kom mamma på alla mina utställningar.
Hon ställde alltid upp på försäljning-
-och gjorde grannskapets bästa halloween-kläder till mig.
Hon satte mig alltid i första rummet, och gör fortfarande.
Du tycker inte alltid att jag agerar rätt-
-men jag älskar dig. och du är en jättebra mamma.
Jag vill passa på att tacka min mamma, Jill, för hennes värdskap.
Luke kunde ha en coolare mamma-
-och jag kunde inte drömma om en bättre svärmor.
För Jill!
Tack! Det dricker jag gärna till.
Ursäktar du? Tack.
Jag vill bara tacka er alla-
-för att ni kom för att fira Luke och Amber.
Det är svårt att överlämna sin enda son till en annan kvinna.
Ni känner mig och vet att det alltid har varit bara Luke och jag.
Han var mammas pojke.
-Det stämmer. -Ja.
Men sanningen är...
...att jag önskade mig en dotter också.
Men så blev det inte.
Sen kom Amber in i våra liv.
Hon är rar, smart, begåvad.
Allt man kan önska sig. Jag insåg att hon är dottern jag aldrig fick.
-Jag älskar dig. -Jag älskar dig.
Tack.
Äskar dig också.
Jag älskar dig, mamma.
Var nu snälla och ät och drick!
Dansa!
Oroa dig inte över det.
Det får bli så.
-Du bestämmer. -Vad gott det luktar.
Din mamma har gjort stek och paj.
-Det har jag. -Wow!
Vänta bara tills jul.
Det avgör var vi firar vår första jul.
Hoppas att du inte misstycker.
Jag ville visa min uppskattning.
Vad snällt!
Ledsen att det tog sån tid.
Ingen fara. Luke var här.
Han berättade om presentationen...
-...i Hartford. -Det är en stor möjlighet.
Vi åker samma dag som du.
Han sa att ni ska ha hans morföräldrars vigselringar.
Ja.
De förtjänar det.
Fint att ni har nåt känslomässigt inslag.
Amber och jag pratade i bilen-
-och jag inser att det var fel att kolla på bröllopsklänning.
Jag ber om ursäkt.
-Jaså? -Ja.
Jag blir aldrig brudens mor och det här gör mig så glad
Om rollerna var ombytta...
Jag är ledsen.
Tack. Det uppskattar jag.
Du åker ju i övermorgon, så imorgon kan vi väl kolla på brudklänningar?
-Vill du det? -Ja.
Det vore jättekul!
Vad lagar du?
Det blir stek, glaserade morötter och ugnsrostad potatis.
-Vad gott! -Jag är inte så hungrig.
Vad tycker du?
Du är jättefin.
Men det är mycket pengar för nåt man bär en gång.
Du har kanske rätt.
Jag vet att det inte är ditt förstahandsval-
-men min klänning har affektionsvärde.
Vilken vacker klänning!
-Vad gör du här? -Jobbar.
Jag smet iväg en stund.
-Stör jag? -Självklart inte.
Wow! Den är som gjord för dig.
Men den är jättedyr.
Vi har pratat lite, och Amber har ändrat sig.
-Jag betalar! -Nej.
Vad ska jag annars ha pengar till?
Det är för mycket.
Du ska få vara vacker. Det är du i den här.
Amber borde ha min klänning.
-Jag sydde den. -Snälla. Låt mig få betala.
Jag ber dig.
Herregud.
-Okej. Tack! -Får jag?
Vad glad jag blir!
Du fullkomligt strålar i den.
Jag älskar den!
Okej...
-Tack för gästfriheten. -Absolut.
Det var bara roligt.
-Älskar dig. -Älskar dig.
Lycka till på mötet.
Kör försiktigt.
Det ska jag. Vi hörs snart.
Jag älskar dig.
-Hej! -Hej!
-Skönt att vara av med gästen? -Ja.
Hon är lite obehaglig.
Jag fick en konstig känsla när hon stirrade på dig på festen.
Jag var med Amber.
Jag antar det. Har du Irwin-avtalen?
De ligger där hemma.
-Behöver vi dem nu? -Jag lovade.
Jag hämtar dem.
-Förlåt. -Ingen fara!
Okej...
Sharon...?
Sharon? Är du här?
Nej!
Jill!
Jill?
Jill.
Ligg still.
Jag ringer efter hjälp.
-Är det nån här? -Nej.
Han är borta. Ta det bara lugnt.
Jag var på väg hem, men kom på att jag glömt mobilen.
Jag vände tillbaka.
Alla hade hunnit åka-
-så jag gick in själv.
Jag slog in koden när han kom.
Han höll en kniv mot strupen och hotade att döda mig.
Han satte munkavel på mig och tvingade in mig i köket.
Jag tänkte på Amber.
Ta den tid du behöver.
Sen kom Jill hem och ropade på mig-
-men jag kunde inte svara.
Hon gick upp för trappan där han var. Jag försökte...
Jag försökte att varna dig. Det gjorde jag verkligen.
Sen såg jag henne falla ner.
Jag trodde att du var död. Sen hörde jag honom springa ut.
Jag lyckades få loss händerna-
-och ta mig till Jill...
-och ringde 112.
-Kan du beskriva honom? -Jag vet inte.
25-30 år gammal.
Han hade brunt hår. Vit! Han var vit.
Han var runt 1,70 lång.
Och...
...han bar handskar.
-Skulle du känna igen honom? -Jag vet inte.
Allt är suddigt.
-Hur kom han in? -Bakdörren.
Med en kofot.
Kablarna till larmet var av.
Gör en lista över saknade smycken.
Foton eller serienummer är bra.
Det viktiga är vigselringarna.
Vi gör vad vi kan.
Tack.
Dr Green till kardiologin.
Hej.
Du måste stanna här.
Jag har inte opererats.
Du föll illa och fick hjärnskakning.
Det är allvarligt.
Hur länge måste jag stanna?
Några dagar kanske.
Kan jag inte åka hem?
Du hade behövt en sköterska.
Jag anlitar en.
Vill du hellre hem?
Absolut!
Jag kan ta hand om dig.
Det var väldigt snällt, men jag... ...vill inte vara till besvär.
-Jag är sjuksköterska. -Jag vet.
Jag är inte helt bekväm med att du gör det.
Du sa själv att vi blir en familj. Då hjälps man åt.
Okej. Visst.
Ska jag ringa barnen och berätta?
-Ja. -Okej.
Nej, gör inte det. De kan inget göra.
Luke har sin konferens.
Jag pratar med läkaren om att ta hem dig.
Okej?
Jag ska bara göra klart här.
Det här går bra.
Jag tar hand om dig.
Jag hjälper dig till soffan.
Lyft upp lite.
Jag vet, så ja.
Okej...
Jag ska bara...
Vänta, vänta, vänta!
Det gör ont överallt.
Jag vet.
Nu så.
Sådär.
Lägg armarna om min nacke och knäpp händerna.
Jag lyfter på tre.
Redo? Ett, två, tre.
Det går bra! Nu så!
Du klarar det.
Andas.
-Kan du hoppa bakåt? -När är nästa tablett?
-Om 20 minuter. -Jag tar den nu.
Medicinen innehåller oxycodone.
Det är bara 20 minuter.
-Det går nog bra. -Nu gäller mina regler.
Okej.
Nåt att dricka?
Ja! Ett glas vin vore gott.
Ingen alkohol.
Det gör nog inget, jag sitter ju bara här.
Mixa inte alkohol och värktabletter.
Sharon! Jag skulle behöva nåt att dricka.
Då hämtar jag vatten.
-Här. -Bra, du ändrade dig.
Nej.
Du dricker väl inte?
Det har varit en lång dag.
Det är svårt att se det positivt, men utan dig hade han stulit all konst.
Han hade kniv. Du hade tur som bara bröt benet.
Tack. För att du försökte att varna mig.
Du ropade på mig.
Ja. Du hade gjort samma sak.
-Hoppas det. -Det hade du.
Jag vill inte gå uppför trappan.
Det kan du inte heller,
Inte förrän du har kryckor.
Jag har en extrasäng på kontoret.
Vad bra.
Jag gör i ordning den.
Tack.
-Hej! -Hej! Jag kan inte se dig.
Nej, kameran har gått sönder.
-Det gör inget. -Hur gick resan?
Den gick bra.
Luke har varit på nätverksträff.
Jag är lite upptagen.
Du kan ringa sen.
Jag ringer imorgon.
Ha en trevlig kväll.
Var det Amber?
Ja.
Jag bad henne ringa när de kom fram.
-Hon ringer dig säkert snart. -Jag vet att ni är nära.
-Tack för att du delar henne med mig. -Jag delar gärna.
Men jag vill inte förlora henne. Aldrig.
Lite mer bara.
-Är det bra så? -Jag har väldigt ont.
-Jag vill ha en tablett till. -Det är för snart.
-För att kunna sova. -Sån är dosen.
-Varför tar du den? -Jag vill inte snubbla över den.
God natt, Jill.
Sharon!
Sharon?
Herregud.
-Jag ville titta till dig. -Jag mår bra.
God natt.
God morgon!
Sovit gott?
Nej, jag vaknade och hade ont.
-Får jag medicinen nu? -Visst.
Till frukosten.
-Hur är huvudet? -Bra.
-Känner du dig yr? -Nej. Kan du skynda på?
Jag behöver medicinen.
Självklart.
-Det är Evan. -Vet han?
Jag sa att jag har brutit benet.
Hej! Hur är det med benet?
Bra, ska just ut och springa.
När är du på jobbet igen?
Inte den närmaste tiden.
-Jag kan komma till dig. -Ja!
Vi kan gå igenom pappersgörat och lite annat.
Jag är ledsen, Evan. Jill måste vila.
Vi har avtal att fixa med.
-Handlar det om liv och död? -Klart att det inte gör!
Då får det vänta.
Ha en underbar dag.
Spelar det nån roll? Jag är ju ändå hemma.
Du har hjärnskakning och ett brutet ben. Du måste inse-
-att du behöver vila.
-Okej? -Ja.
Nu klär vi på dig.
Här är te och mellanmål.
Tack så mycket.
Jag kör och handlar. Vill du ha nåt?
-Det är bra. -Jag skyndar mig.
Hur ändrar man färg-
-suddar och skapar konst på ett helt magiskt sätt?
Magic Pen! Vanliga pennor är trista och bistra!
Rita en sol som plötsligt blir en stol.
Rita över med en vit penna för att ändra färg!
-Sharon? -Du kan ljusa upp...
-Sharon! -... eller dekorera fjärilsvingar.
Med suddkitet får du till raketflammor!
Bara sudda när du är klar.
Magic Pen är superkreativt.
Fråga alla - vuxna och barn!
Hela kitet säljs för 30 dollar, det är det värt!
Beställ nu så får du det för 19,95! Men du får mer!
Ring nu så får du även en blåspenna!
Förvandla pennan till en luftborste!
Den är din helt gratis!
Vi slänger även med...
...går inte bort.
Då behövs borsten.
Borsta ner det så har du färsk vitlök.
Strö det på grillköttet.
Det rostade brödet är klart.
Ingefära.
-Ingefära är jobbigt... -Hej.
Var har du varit?
Trafiken var hemsk och jag hittar inte i Boston. Jag körde vilse.
-Du var borta i flera timmar. -Mår du bra?
Färsk ingefära, utan fibrer.
Nej, allt är inte bra.
Färsk äppelmos.
Passar till Ceasarsallad.
Oroa dig inte. Jag tar hand om sånt här varje dag.
Du måste ligga i mitten.
Nu måste det vara dags för medicin.
Man tar dem med maten.
Måste det vara så exakt?
-Ja! -Varför litar du inte på mig?
Jag vill ge dig lika bra vård som sjukhuset.
Nu så. Nu flyttar vi dig.
-Vad är det? -Ett babylarm.
Så att jag hör om du behöver hjälp.
Det är för mycket.
Min vrist är bättre.
Jag vill kunna gå med kryckor.
-Det är inte dags, enligt läkaren. -Jag vill klara mig själv.
Okej.
Vi äter frukost först.
Frukosten är serverad.
Ett sånt besvär...
Du är min patient och ska få den bästa vården.
Tack.
Och så de här.
Tack.
Långsamt.
Sådär ja.
-Hur känns vristen? -Mycket bättre.
Vilket framsteg!
-Men jag känner mig yr. -Okej.
Försök att gå ett par steg själv.
Okej.
Nu släpper jag.
-Jag behöver nog sätta mig. -Okej.
Bara ett steg till.
Sätt dig.
Varför är jag så yr?
-På grund av smärtlindringen. -Jag mådde bra igår.
Då var kroppen fortfarande i chock.
Medicinen verkade inte så starkt.
-Kroppen säger åt dig att vila. -Jag antar det.
Jag vet. Det här är mitt jobb.
-Hej. -Hej!
-Vad kul att se dig! -Hej, snygging.
Vad gör du här?
Jag hälsar på Jill.
Du borde ha ringt.
-Det gjorde jag. -Vi har en del att gå igenom.
Jag ska inte överanstränga mig.
Te eller kaffe?
Det är bra.
Jag, hej! Jag tar gärna kaffe.
Med grädde och två skedar socker.
Självklart!
Hon behöver tagga ner.
Vad?
Hon har babylarm överallt.
Hon vill ha koll på mig-
-som om vi är på ett sjukhus.
Hon beter sig som en psykopat!
Det är lite överdrivet.
Är det inte obehagligt att hon tar hand om dig?
Jo, lite.
Jag åker inte förrän barnen är hemma.
Tack, älskling.
Varsågod.
Grädde och två skedar socker.
Två skedar socker?
Två teskedar, med råge.
Ni får ropa om det är nåt.
Tack.
Ja. Nej, tråkigt.
Vi har Paris, London...
Vi har sett det.
Vad sägs om Antwerpen?
Här en med två olika färger på ögonen.
Ja, det stämmer.
-Ska vi kalla honom Bowie? -Han är lite lik Bowie.
Han är väldigt smal.
Som ett bokmärke.
-Är han britt? -Nej.
Du tänker på...
Besökstiden är slut.
Du måste gå nu.
-Är du allvarlig? -Ja.
Jill har hjärnskakning.
Vill du att jag ska gå?
Jag är faktiskt lite trött. Kan du ta med papperna till galleriet-
-så vilar jag, så kan vi ses här senare.
Jag har faktiskt en del att göra på galleriet.
Jag kommer förbi sen och tittar till dig.
-Älskar dig. -Detsamma!
Hej då.
Nu gör vi det bekvämt för dig.
-Det räcker med skärmtid. -Jag ska bara skicka ett mejl.
Det kan vänta.
Sjuksköterskegrejen är gullig, men...
Jag vill inte vara gullig. Jag är sjuksköterska.
Okej.
Säger du det så.
Låt mig hjälpa dig.
-Det behövs inte. -Slappna av.
Gör det.
-Gör du såhär för alla patienter? -Bara för familjen.
Min man mådde bra av det.
-Hade han cancer? -Ja.
Fick veta när vi förlovade oss.
Han ville skjuta upp bröllopet.
Bröllopet och när Amber föddes är mina lyckligaste minnen.
-Amber var sex veckor när han dog. -Det måste ha varit tufft.
Det var det.
Men också en välsignelse. Han led så länge.
Läkarna kunde inget göra för att lindra smärtan.
Jag bad till Gud varje kväll att han skulle få lindring.
En kväll svarade Gud.
Det kom från mina händer.
-Vad kom? -Nåd.
-Jag hänger inte riktigt med. -Han dog i mina armar.
Det var därför jag blev sjuksköterska. Det var ett kall.
I hans ära gör jag allt för att hjälpa mina patienter.
-Kommissarien! -Hej.
Jag har några förbrytarbilder.
Var snäll och stig på.
-Finns de i brottsregistret? -Ja.
Nån som känns igen?
Det är han!
-Är du säker? -Helt säker.
Nån du känner?
Jag tror inte det.
Han knuffade Jill bakifrån.
-Och han kunde larmkoden. -Va?
-Kablarna var ju av. -Det gjordes efteråt.
Larmet registrerade allt.
Varför skulle nån göra så?
Iscensatt inbrott.
Vem mer kan koden?
Luke och Amber, min son och fästmö. Evan, min affärspartner.
Och jag.
-Luke kanske gav den till nån? -Nej.
Du sa att du har klienter här.
-Ja. -Nån kan ha sett dig slå in den.
-De ser inte ut sådär. -Han får förhöras.
Tack.
-Jag blir snart galen. -Patienter behöver tålamod.
Denna patient behöver en dusch. Eller åtminstone tvätta håret.
Jag kan hjälpa dig.
-Det var inte min avsikt. -Jag vet.
Tack så mycket, men...
Det hade gjort dig gott.
Jag tänker på inbrottet.
Du sa att han var borta när jag fick tillbaka medvetandet.
-Hur vet du det? -Jag hörde dörren stängas.
Han gick efter knuffen.
Hur kunde du veta det?
Vad menar du?
Jag kanske bara ramlade?
Du sa att han knuffade dig.
Kan du göra klart nu, tack.
Självklart.
-Jag klarar det. -Jag vet.
Jag tar det själv!
Sharon. Det är benet som är brutet, inte armarna.
Jag vill hjälpa dig. Varför är du så otacksam?
Du borde åka hem imorgon.
-Vem tar hand om dig? -Evan.
Amber och Luke kommer hem imorgon kväll.
Är det tacken för att jag pausar hela mitt liv för dig?
-Hallå? -Hej, jag ville bara säga...
...att jag inte kommer.
-Mår du bra? -Jag har nog matförgiftning.
Jag har spytt sen jag åkte från dig.
-Jag behöver åka hem och vila. -Självklart!
Jag ringer sen.
-Krya på dig. -Tack.
Ge mig telefonen.
-Va? -Du var yr förut.
Du ska inte anstränga hjärnan.
Jag ska inte använda den.
-Jag bestämmer tills jag åker. -Du kan inte konfiskera min telefon.
Du måste vara i ett mörkt rum.
Tänker du lägga mig?
Nej! Det här är helt galet!
-Är jag galen? -Inte du.
-Det här är galet. -Ge mig mobilen.
Ge mig den!
Herregud, Sharon!
Hur fick du din?
Du sa att du glömde den i gästrummet.
-Och? -Du sa också...
...att han band dig när du kom in.
Jag såg dig komma loss.
Du var vid min sida hela tiden, men hade mobilen på sjukhuset.
Det var du.
Du borde inte ha sagt så.
Vad gör du? Vad gör du?!
Sakta ner!
Vad gör du?
Håll tyst! Det här är ditt fel.
Du får skylla dig själv. Jag hör allt du gör!
Allt!
Håll tyst!
Amber...
Hej, det är jag. Ring sen.
Jill Jones Ledsen, kan inte prata. Ses imorgon
Jag sa ju att jag hör allt.
Sharon!
Sharon, jag behöver min medicin!
Jag behöver smärtstillande!
Jag behöver min medicin!
Hjälp! Hjälp!
Vill du ha nåt att skrika för?
Håll tyst!
Släpper du mig så berättar jag inget.
Du bara ljuger.
Du gör det bara värre.
Det värsta vore om Amber inte vill se mig.
Det är redan för sent.
Du tog dig upp utan att jag visste det.
Du föll och bröt nacken.
-Hjälp! -Tyst!
-Hjälp! -Tyst med dig!
Hej, kommissarien.
Kan vi prata här ute?
Jill har just somnat. Hon har det tufft.
Jag spårade killen du identifierade.
-Han har suttit inne i tre dagar. -Så då var det inte han?
Jag ville sätta dit den skyldige.
-Tänkte väl galet. -Vad har du på halsen?
Jag försökte att lyfta upp Jills katt.
Vi har ingen misstänkt.
Okej. Jag ska meddela Jill.
Tack ska du ha.
God kväll.
Hjälp!
Du kommer inte undan. Ingen går på det.
Jo, det gör dem. Jag ska förbereda allt.
God natt.
-Hej! -Jag skulle ha ringt.
-Hur gick bilresan hem? -Jag är kvar i Boston.
-Jaså? -Ja.
-Jill ramlade och bröt benet. -När då?
-Samma dag ni åkte. -Varför sa ni inget?
Jill ville inte oroa er. Ni behöver inte oroa er.
-Jag tar hand om henne. -Så hon mår bra, då?
Jag vet inte.
Jag känner henne inte så väl, men hon verkar...av.
Hur menar du?
Hon har hjärnskakning och är väldigt yr och verkar förvirrad.
Hon vägrar att åka till sjukhuset.
Jag är rädd att hon överdoserar medicinen.
-Kan du hjälpa henne? -Jag försöker.
Jag får prata med henne.
-Jag lovade att inget säga. -Vi vill hjälpa.
Jag vet. Skulle ni kunna komma hem tidigare?
-Vi är på väg. -Tack, älskling.
Kör försiktigt.
Du måste vara hungrig.
Du vill inte dö på tom mage, Jill.
Visst.
Törstig är du åtminstone.
Hallå!
Inte ett ord, Jill. Inte ett ord.
Var är Jill?
Hon vilar en stund.
Du får komma senare.
-Vad är det? -Tvättmaskinen.
-Du måste göra som jag säger. -Flytta på dig! Flytta dig!
Jill!
-Jill! Var är du? -Hjälp!
-Herregud, Jill! -Evan!
-Ring 112! -Va?
Sharon dödar mig.
Det var hon!
Hon är bakom dig!
Vad gör du?!
Nu klantade du till det.
Du kanske hade kommit undan med mig. Men två kroppar?
Gjorde du det för att få tillbaka Amber...så förlorade du henne nu.
Hon får aldrig veta.
-Vad gör du? -Tyst med dig!
Vart ska du med honom?
Var är Amber?
Du får aldrig mer se henne.
Från Amber.
De rymde och gifte sig.
Text: Therese Nilsson www.sdimedia.com