Hei, Amber her. Legg igjen en beskjed.
Hei, elskling, det er mamma.
Igjen...
Jeg får ikke tak i deg. Håper alt er bra.
Jeg ville snakke før jobben,-
-så ring tilbake før jeg drar. Ok?
Glad i deg. Ha det.
God morgen!
Hvordan skal jeg kunne være nyttig med deg her?
Det er derfor det fins strikk.
Det går bra.
Ingen fare. Sånn, ja.
Sånn, ja.
Det er merkelig. For noen timer siden var verdiene hennes bra.
Hun har kjempet lenge, helt alene. Hun orket vel ikke mer.
Kanskje det var det beste for hennes skyld.
Hun har det bedre nå.
Du har én ny beskjed.
Hei, det er meg!
Beklager at jeg ikke fikk tatt telefonen. Jeg har gode nyheter.
Jeg skal gifte meg!
Luke fridde under turen i helgen.
Det blir på slutten av sommeren,-
-så ta fri og kom til Boston og hjelp oss.
Lukes mamma sa at du får bo hos henne.
Ring når du kan. Glad i deg.
Ha det!
Mamma!
Jeg har savnet deg.
-Jeg tar vesken. -Takk, Luke.
-Hvordan gikk bilturen? -Ingenting å klage på.
-Tar det åtte timer? -Litt mer.
Jeg er så glad for at du kom til forlovelsesfesten.
Hvem kommer? Dine venner?
Og mammas kunstkollegaer.
Jill mener det er bra nettverksbygging for meg.
Jaha. Jøsses.
Du fleipet ikke om at det fantes god plass.
-Hun skal bare avslutte en samtale. -Greit.
Får jeg se ringen?
Å, elskling. Så fin.
Men neglelakken derimot... Hva er det for slags farge?
Der har vi henne!
Sharon. Så hyggelig å endelig treffes.
Deg også, Jill.
Hvilket vakkert hjem du har.
Takk. Føl deg som hjemme mens du er her.
Takk. Det var snilt.
Jeg tok med noe til deg.
-Det hadde du ikke trengt. -Bare hyggelig.
Det er en makramékurv.
Jeg lager dem og selger dem på et marked.
-Takk! -Det var så lite.
Jeg elsker den!
-Så du er kunsthandler? -Ja.
Hva innebærer det?
Jeg skjøtter selve salget.
Jeg håper å kunne hjelpe Amber en dag.
-Å selge dette? -Nei. Det er en gave.
Men jeg jobber på å markedsføre kunsten hennes.
Flott!
Hun nevnte ikke at du bor i et museum.
Jeg ser meg som en førsteklasses samler.
Det er også bra å vise klientene eksempler.
Jeg forandrer det ganske ofte.
-Hvilken eklektisk smak. -Kunst er subjektivt.
Kunst betyr ulike ting for forskjellige mennesker.
Har du noen favorittkunstner?
-Datteren min. -Bra valg.
Soverommene er ovenpå.
-Og du jobber på hospice? -Det stemmer.
-Må være tøft med så mye dødsfall. -Man venner seg til det.
Det gir så mye å hjelpe dem på slutten.
Her er rommet ditt.
-Takk for at jeg får bo her. -Selvsagt. Vi er snart familie.
Her er wifi-passordet, og koden til alarmen.
Hvis du trenger noe, bank på rommet mitt.
Takk.
Når ble dette tatt?
En venn av meg som er fotograf, kom og tok litt bilder.
Amber mailet meg noen, men ikke dette.
Siden jeg betalte, kunne jeg like godt bli med i noen.
Hun er virkelig en drøm, hva?
Ja, det er hun.
Du skal få ordne deg, så ses vi nede.
-Jeg skal skynde meg. -Ingen hastverk.
Vet du hva?
Første gang jeg så Amber, tenkte jeg:
"Skulle ønske at Luke kunne deite en som henne."
Det er sant. Og nå er de forlovet.
-En flaske til? -Det gikk fort.
Vi feirer! Så fint å ha deg her!
Noen ønsker?
-Sharon? -Nei, takk.
Straks tilbake.
Se hva jeg fant! En økologisk Chardonnay fra reisen vår.
-Reise? -Det var en forretningsreise.
Men vi rakk innom et par vingårder.
-Jeg var ikke invitert. -Det var en jentetur.
Vet du hva jeg kom til å tenke på? Det stedet vi bodde på.
Med den nifse lyden om nettene!
Så innmari guffent! Lag lyden.
Du er så flink til det.
Det hørtes ut som om det lå en gammel gubbe under teppet.
Det var kjempenifst.
Og hummeren! Det beste jeg noensinne har spist.
Det er en overraskelse, men jeg ringte restauranten-
-og ba dem fikse det til festen i morgen.
-Du er best. -Glad i deg, vennen.
-Glad i deg. -Middagen er klar.
Å, sushi!
-Det fins en gaffel. -Det går bra.
Cleveland er vel ikke kjent for sushi.
Heia Browns!
Vi kan vel se på cateringbyråer mens du er her?
Amber og jeg møtte noen, men ingen vi likte.
Det kommer an på hvor mottagelsen er. Iblant ordner de det selv.
Vi...tenkte å ha den her.
-I huset? -Ja, i hagen.
Det var min idé.
Har dere bestemt kirke?
-Vi tenkte å ha vielsen her også. -Jaså?
Ja.
Vi skal fortsatt ha prest og salmer.
Jeg elsker tanken på en vielse ute i naturen.
-I kirken blir det litt stivt, hva? -Nei, det syns jeg ikke.
Hva er det man sier?
"Kirken dreier seg mest om menneskene i den."
Skal du bruke pastoren din?
Nei. Vi har spurt en venn av oss som er presteviet.
Hvilket kirkesamfunn tilhører han?
Han fikset det på nettet. Det koster bare 25 dollar.
Han er veldig morsom.
Man vies overfor Gud. Det er ingen komedie.
-Det blir likevel tradisjonelt. -Hvordan da?
Det er ungenes bryllup. De vil det.
Er det virkelig de som vil det, eller er det du?
Unnskyld. Unnskyld, unnskyld.
Jeg er ganske sliten etter bilturen,-
-så hvis dere unnskylder meg, går jeg og legger meg.
Jeg beklager hvis det ble for mye.
Hvorfor skal du ikke ha kirkebryllup? Skal det ikke føles spesielt?
Jo, men det har en annen betydning for meg nå.
Din vordende svigermor misliker vel de som går i kirken.
Det har ingenting med Jill å gjøre, mamma.
Dere ser jo ut som erteris.
-Vi har bare mye til felles. -Det hadde vi også.
Det har vi fortsatt.
Alt jeg har gjort har vært for deg.
Jeg gir deg bort til Luke, men ikke hans mor.
Gi henne bare én sjanse.
Jeg elsker deg og jeg gjør dette for din skyld.
Men jeg kommer aldri til å bli venner med den kvinnen.
God natt.
God natt!
-Det var ubekvemt! -Er hun fortsatt sint?
-Hun klandrer moren din, for alt. -Fortalte du...
-...at du ikke vil bruke kjolen? -På sett og vis.
-Ikke egentlig. -Amber!
De kommende dagene-
-vil jeg ha så lite drama som mulig.
Hvis det blir for stressende...
-...kan vi bare stikke. -Til Las Vegas?
En Elvis-kopi kan vie oss.
Det er ikke det verste alternativet.
Så leit.
-Kan det serveres likevel? -Nei! Man kan bli matforgiftet!
En katastrofe. Aner ikke hvordan det gikk til, men jeg er så lei for det.
Kansellerer dere, da?
Nei, vi kansellerer ikke på grunn av dårlig hummer.
Det ville vært latterlig. Jeg bestiller mer mat.
-Bra. -Ingen problem.
Jeg låner henne et øyeblikk.
Jeg kommer straks tilbake.
-Hei, hvordan går det? -Hyggelig å se deg!
Hei!
Hyggelig å hilse på deg.
Er det gluten i dette?
-Unnskyld? -Innholder kjeksen gluten?
-Jeg vet ikke. -Er du ikke en av servitørene?
Nei. Jeg er Ambers mor.
Jeg ber om unnskyldning. Du sto her borte, og din...
Jeg er Evan, Jills kollega her.
-Sharon. -Sharon.
Man får gratulere!
-Jill forguder din datter. -Jeg har merket det.
Og vice versa.
Jeg tåler ikke svigermoren min.
Eks-svigermor, gudskjelov. Jeg traff henne så lite som mulig.
Hun hadde aldri fått velge mitt antrekk til bryllupet.
Antrekket ditt?
De så jo på bryllupskjoler sammen.
Gjorde de?
Ja... Men jeg tror ikke de kjøpte noe.
Jeg trenger noe å drikke.
-Hyggelig å hilse på deg, Sharon. -Det samme, Evan.
Har dere sett på brudekjoler sammen?
Ja. Ja.
Skal du ikke bruke kjolen min?
-Det er ikke min stil. -Eller noens.
-Unnskyld? -Beklager, men...
Den ser litt gammeldags ut.
Vi vil vel at Amber skal være vakker i bryllupet sitt?
Selvsagt vil jeg det.
Da kanskje hun bør ha noe mer moderne.
Unnskylder du oss et øyeblikk?
-Absolutt. -Takk.
Jeg vet at du ville at jeg skal bruke kjolen din,-
-men det er ikke min stil.
-Det er ikke bare kjolen. -Hva er det, da?
Å kjøpe kjole er noe en mor og datter gjør sammen.
-Ikke svigermor. -Du har rett. Tilgi meg.
-Det var Jills forslag, hva? -Ja...
Skjønner du ikke? Hun manipulerer deg.
Nei. Hun vil at jeg tar egne avgjørelser.
-Får jeg deres oppmerksomhet? -Du vet bedre.
-Amber! -Gå nå!
-Gå! -Vi snakker siden.
Takk for at dere kom hit-
-for å feire sammen med oss.
Så...
Tusen takk for at dere kom hit, alle sammen.
Jeg vil nevne en svært spesiell gjest,-
-moren min, Sharon, som kjørte helt fra Cleveland for å være her.
Da jeg var liten, kom mamma på alle mine utstillinger.
Hun stilte alltid opp på salg,-
-og laget nabolagets beste halloween-kostymer til meg.
Hun satte meg alltid først, og gjør det fortsatt.
Jeg vet at du ikke alltid er enig i mine valg,-
-men jeg elsker deg, og du er en kjempegod mor.
Og jeg vil takke min mor, Jill, for hennes vertsskap.
Luke kunne ikke ha bedt om en kulere mor,-
-og jeg kunne ikke ha drømt om en bedre svigermor.
For Jill!
Takk! Det skåler jeg gjerne for.
Unnskyld meg. Takk.
Jeg vil bare takke dere alle-
-for at dere kom hit for å feire Luke og Amber.
Det er vanskelig å overgi sin eneste sønn til en annen kvinne.
Dere kjenner meg og vet at det alltid har vært bare Luke og jeg.
Han var alltid mammas gutt.
-Det stemmer! -Ja.
Men sannheten er...
...at jeg ønsket meg en datter også. Også.
Men sånn ble det ikke.
Så kom Amber inn i våre liv.
Hun er snill, intelligent, begavet.
Alt man kan ønske seg. Jeg innså at hun er datteren jeg aldri fikk.
-Jeg er veldig glad i deg. -Og jeg i deg.
Takk.
Glad i deg også.
Glad i deg, mamma.
Vær nå snille og spis og drikk!
Dans!
Engst deg ikke over det. Det får bli sånn.
-Du bestemmer. -Så godt det lukter.
Moren din har laget stek og pai.
-Det har jeg. -Jøss!
Bare vent til jul.
Det avgjør hvor vi feirer vår første jul.
Håper du ikke har noe imot det.
Jeg ville vise min takknemlighet.
Så snilt!
Beklager at det tok så lang tid.
Ingen fare. Luke var her.
Han fortalte om sin store presentasjon...
-...i Hartford. -Det er en stor mulighet.
Vi drar samme dag som deg.
Han sa også at dere skal bruke hans besteforeldres gifteringer.
Ja.
De fortjener det.
Fint at dere bruker noe av sentimental verdi.
Amber og jeg snakket i bilen,-
-og jeg innser at det var galt å se på bryllupskjoler med Amber.
Jeg ber om unnskyldning.
-Jaså? -Ja.
Jeg blir aldri brudens mor, og dette gjør meg så glad.
Hvis rollene var byttet... Uansett... Jeg er lei for det.
Takk. Det setter jeg pris på.
Du drar jo i overmorgen, så i morgen kan vel vi to se på brudekjoler?
-Vil du det? -Ja.
Herlig!
Hva lager du?
Det blir stek, glasserte gulrøtter og ovnristede poteter.
-Så godt! -Jeg er ikke så sulten.
Hva syns du?
Du er kjempeflott.
Men det er mye penger for noe man bruker kun én gang.
Du har nok rett.
Jeg vet at det ikke er ditt førstevalg,-
-men kjolen min har affeksjonsverdi. Som gifteringene.
Hvilken nydelig kjole!
-Hva gjør du her? -Jeg var i nabolaget.
Jeg ville se hvordan det gikk.
-Er det i orden? -Selvsagt.
Jøss! Den er som skapt for deg.
Men den er kjempedyr.
Vi har snakket litt, og Amber har ombestemt seg.
-Jeg betaler! -Nei.
Hva skal jeg ellers ha penger til?
Det er altfor mye.
Du skal være vakker i bryllupet. Det er du i denne.
Amber bør bruke kjolen min.
-Jeg sydde den. -Vær så snill. La meg få betale.
Jeg ber deg.
Herregud.
-Ok. Takk! -Virkelig?
Så glad jeg blir!
Du fullstendig stråler i den.
Jeg elsker den!
Ok...
-Takk for gjestfriheten, Jill. -Absolutt.
Bare hyggelig.
-Glad i deg. -Glad i deg også.
Lykke til på konferansen.
Kjør forsiktig.
Det skal jeg. Vi snakkes snart.
Glad i deg.
-Hei! -Hei.
-Godt å bli kvitt gjesten? -Ja.
Hun var litt nifs.
Jeg fikk en merkelig følelse når hun stirret på deg på festen.
Jeg var med Amber.
Jeg antar det. Har du Irwin-kontraktene?
De ligger sikkert hjemme.
-Trenger vi dem nå? -Jeg lovet dem.
Jeg henter dem.
-Beklager det. -Ingen fare!
Ok...
Sharon...?
Sharon? Er du her?
Nei!
Jill!
Jill?
Jill.
Ligg stille.
Jeg ringer etter hjelp.
-Er det noen her? -Nei.
Han er borte. Bare ligg rolig.
Jeg var på vei hjem, men kom på at jeg hadde glemt mobilen.
Så jeg kjørte tilbake.
Alle hadde dratt da jeg kom dit,-
-så jeg slapp meg selv inn.
Jeg slo inn koden da han overfalte meg.
Han holdt en kniv mot strupen min og truet med å drepe meg.
Han bandt meg og tvang meg inn på kjøkkenet.
Jeg tenkte bare på Amber.
Ta den tiden du trenger.
Så kom Jill hjem og ropte på meg,-
-men jeg kunne ikke svare.
Hun gikk opp trappen der han var. Jeg prøvde...
Jeg prøvde å advare deg. Det gjorde jeg virkelig.
Så så jeg henne falle ned.
Jeg trodde du var død. Så hørte jeg ham løpe ut.
Jeg klarte å få løs hendene-
-og komme meg til Jill...
...og ringte 112.
-Kan du beskrive ham? -Jeg vet ikke...
25-30 år gammel.
Han hadde brunt hår. Hvit! Han var hvit.
Han var rundt 1,70 m høy.
Og...han brukte hansker.
-Ville du gjenkjenne ham? -Jeg vet ikke.
Alt er tåkete.
-Hvordan kom han inn? -Bakdøren.
Med et brekkjern. Kablene til alarmen var kuttet.
Lag en liste over savnede smykker.
Bilder eller serienumre er bra.
Det viktigste er gifteringene.
Vi gjør hva vi kan.
Takk.
Dr Green til kardiologisk avdeling.
Hei.
Du må bli her.
Jeg har ikke operert.
Du falt stygt og fikk hjernerystelse.
Det er alvorlig.
Hvor lenge må jeg være her?
Noen dager, kanskje.
Kan jeg ikke dra hjem?
Du kunne trengt en sykepleier.
Jeg hyrer en.
Vil du heller hjem?
Absolutt!
Jeg kan ta hånd om deg.
Det var veldig snilt, men jeg...vil ikke være til bry.
-Jeg er sykepleier. -Jeg vet det.
Jeg er ikke komfortabel med å be deg om noe sånt.
Du sa selv at vi snart blir familie. Da hjelper man hverandre.
Ok. Ja visst.
Skal jeg ringe barna og fortelle dem?
-Ja. -Greit.
Nei, ikke gjør det. De kan ikke gjøre noe.
Og Luke har konferansen sin.
Ok. Jeg snakker med legen om å ta deg hjem.
Ok?
Jeg skal bare gjøre alt klart.
Du er trygg nå.
Jeg tar hånd om deg.
Jeg hjelper deg til sofaen.
Løft opp litt.
Jeg vet. Sånn, ja.
Ok...
Jeg skal bare...
Vent, vent, vent!
Det gjør vondt overalt.
Jeg vet det.
Ok...
Sånn.
Legg armene rundt nakken min og hold fast med hendene.
Jeg løfter på tre.
Klar? Én, to, tre.
Det går bra! Sånn!
Det gikk bra.
Pust.
-Kan du lene deg bakover? -Når er neste tablett?
-Om 20 minutter. -Jeg tar den nå.
-Medisinen inneholder oksykodon. -Det er bare 20 minutter.
-Det går nok bra. -Nå gjelder mine regler.
Ok.
Noe å drikke?
-Ja! Et glass vin ville vært godt. -Ingen alkohol med smertestillende.
Det gjør sikkert ingenting, jeg sitter jo bare her.
Du bør ikke blande alkohol og smertestillende.
Sharon! Jeg trenger virkelig noe å drikke.
Da henter jeg litt vann.
-Her. -Fint, du ombestemte deg.
Nei.
Du drikker jo ikke?
Det har vært en lang dag.
Det er vanskelig å se det positive, men uten deg hadde han tatt kunsten.
Han hadde kniv også. Du var heldig som bare brakk beinet.
Takk. For at du prøvde å advare meg.
Du sa du ropte på meg.
Ja. Du hadde gjort det samme.
-Jeg håper det. -Det hadde du.
Jeg gleder meg ikke til å gå opp trappen.
Det kan du ikke heller.
Ikke før du har krykker.
Jeg har en ekstraseng på kontoret.
Bra.
Jeg gjør i stand den.
Takk.
-Hei! -Hei! Jeg kan ikke se deg.
Nei... Kameraet på mobiltelefonen har gått i stykker.
-Det gjør ingenting. -Hvordan gikk turen?
Den gikk bra.
Luke har vært på nettverksmøte.
-Jeg er faktisk litt opptatt. -Du kan ringe siden.
Jeg ringer i morgen.
Ha en fin kveld.
Var det Amber?
Ja.
Jeg ba henne ringe når de kom fram.
-Hun ringer deg sikkert snart. -Jeg vet at dere er nær.
-Takk for at du deler henne med meg. -Jeg deler gjerne.
Men jeg vil ikke miste henne. Aldri.
Litt mer bare.
-Er det bra sånn? -Jeg har det veldig vondt.
-Jeg trenger en tablett til. -Det er altfor tidlig.
-For å kunne sove. -Slik er dosen.
-Hvorfor tar du den? -Jeg vil ikke snuble over den.
God natt, Jill.
Sharon!
Sharon?
Herregud.
-Jeg ville se til deg. -Jeg har det bra.
God natt.
God morgen!
Sovet godt?
Nei, jeg våknet og hadde smerter.
-Får jeg medisinen nå? -Ja visst.
Til frokosten.
-Hvordan er hodet? -Bra.
-Føler du deg svimmel? -Nei. Kan du skynde deg?
Jeg trenger medisinen.
Selvsagt.
-Det er Evan. -Vet han om det?
Bare at jeg har brukket beinet.
Hei! Hvordan går det med beinet?
Bra, jeg tenkte å ta en joggetur.
Når er du tilbake på jobb?
Vet ikke. Ikke med det første.
-Jeg kan komme til deg. -Ja!
God idé. Vi kan gå gjennom papirarbeid her og litt annet.
Jeg er lei for det, Evan. Jill må hvile.
Og vi har papirer å underskrive.
-Gjelder det liv og død? -Åpenbart ikke, Sharon!
Da får det vente.
Ha en fantastisk dag.
Spiller det noen rolle? Jeg er jo likevel hjemme.
Du har hjernerystelse og et brukket bein. Du må innse-
-at du trenger hvile.
-Greit? -Ja.
Nå kler vi på deg.
Her er te og mellommåltid.
Takk.
Jeg kjører og handler. Vil du ha noe?
-Nei, det går bra. -Jeg skynder meg.
Hvordan endrer man farge,-
-visker og skaper kunst på en helt magisk måte?
Magic Pen! Vanlige penner er kjedelige!
Tegne en sol som plutselig blir en stol.
Fargelegg med en hvit penn for å endre farge!
-Sharon? -Du kan lyse opp...
-Sharon! -... eller dekorere sommerfuglvinger.
Med viskelærsettet får du til rakettflammer!
Bare visk ut når du er ferdig. Magic Pen er superkreativt.
Spør alle - voksne og barn!
Hele settet selges for 30 dollar, det er det verdt!
Bestill nå, så får du det for kun 19,95! Men du får mer!
Ring nå, så får du også en blåsepenn!
Forvandle blyanten til en luftbørste!
Den er din helt gratis!
Du får også med...
...går ikke bort.
Da trengs børsten.
Mos det sammen, så har du ferskt hvitløksmør.
Smør det på grillkjøttet.
Det ristede brødet er klart.
Ingefær.
-Ingefær er tøft på grunn av... -Hei.
Hvor har du vært?
Trafikken var fæl og jeg finner ikke fram i Boston. Jeg kjørte meg vill.
-Du var borte i flere timer. -Er alt bra?
Fersk ingefær, uten fiber.
Nei, alt er ikke bra.
Fersk eplemos...
...passer til Cæsarsalat.
Engst deg ikke, Jill. Jeg tar hånd om slikt hver dag.
Du må ligge i midten.
Nå må det være tid for medisin.
Man tar dem med maten.
Må det være så nøyaktig?
-Ja! -Hvorfor stoler du ikke på meg?
Jeg vil bare gi deg like god pleie som på sykehuset.
Sånn. Nå flytter vi deg.
-Hva er det? -En babylarm.
Slik at jeg hører om du trenger hjelp. Smart?
Nei, det er for mye.
Ankelen min er mye bedre.
Jeg vil gå med krykker.
-Det er for tidlig, ifølge legen. -Jeg vil klare meg selv.
Ok. Vi spiser frokost først.
Frokosten er servert.
Et slikt besvær...
Du er min pasient og skal få den beste pleien.
Takk.
Og så disse.
Takk.
Langsomt.
Sånn, ja.
-Hvordan føles ankelen? -Mye bedre.
Hvilket framskritt!
-Men jeg føler meg svimmel. -Ja vel.
Prøv å gå et par steg selv.
Ok...
Nå slipper jeg.
-Jeg trenger nok å sette meg. -Greit.
Bare et par skritt til.
Sett deg.
Hvorfor er jeg så svimmel?
-På grunn av smertelindringen. -Jeg hadde det bra i går.
Da var kroppen fortsatt i sjokk.
Medisinen virket ikke så sterkt.
-Kroppen ber deg om å hvile. -Jeg antar det.
Jeg vet det. Dette er jobben min.
-Hei. -Hei!
-Så godt å se deg! -Hei, vennen.
Hva gjør du her?
Jeg hilser på Jill.
Du burde ha ringt.
-Det gjorde jeg. -Vi har en del å gå gjennom.
Jeg skal ikke overanstrenge meg.
Te eller kaffe?
Det er bra.
Hei! Jeg tar gjerne litt kaffe med fløte og to teskjeer sukker. Takk.
Selvsagt!
-Hun trenger å slappe av. -Hva er det?
Hun har babylarmer overalt.
Hun vil ha kontroll over meg-
-som om vi er på et sykehus.
Hun oppfører seg som en psykopat!
Det er litt overdrevet.
Er det ikke ubehagelig at hun tar hånd om deg?
Jo, litt.
Jeg drar ikke før barna er hjemme.
Takk, vennen.
Vær så god.
Fløte og to teskjeer sukker.
-Sikker på at det er to teskjeer? -To toppede teskjeer.
Bare rop hvis det er noe.
Takk.
Ja, du har nok rett. Kjedelig. Vi har Paris og London...
Vi har sett det.
Hva syns du om Antwerpen?
Her er en med to forskjellige farger på øynene.
Ja, det stemmer.
-Skal vi kalle ham Bowie? -Han er litt lik Bowie.
Han er veldig tynn.
Som et bokmerke.
-Er han brite? -Nei.
Du tenker på...
Besøkstiden er slutt.
Du må gå nå.
-Er du seriøs? -Ja.
Jill har hjernerystelse og må hvile.
Vil du at jeg skal gå?
Jeg er faktisk litt trøtt. Ta med papirene til galleriet,-
-så hviler jeg, så kan vi ses her senere.
Jeg har faktisk en del å gjøre på galleriet.
Jeg kommer innom senere og ser til deg.
-Glad i deg. -Det samme!
Ha det.
Nå gjør vi det komfortabelt for deg.
-Det er nok skjermtid. -Jeg skal bare sende en e-post.
Det kan vente.
Sykepleiergreia er søt, men...
Jeg prøver ikke å være søt. Jeg er sykepleier.
Ok.
Samme det.
La meg hjelpe deg.
-Det trengs ikke. -Slapp av.
Gjør det.
-Gjør du dette for alle pasientene? -Bare for familien.
Mannen min hadde godt av det.
-Han hadde kreft, hva? -Ja.
Han fikk vite det da vi forlovet oss.
Han ville utsette bryllupet, men ikke jeg.
Bryllupet og da Amber ble født, er mine lykkeligste minner.
-Amber var seks uker da han døde. -Det må ha vært tøft.
Det var det.
Men også en velsignelse. Han led så lenge.
Legene kunne ikke gjøre noe for å lindre smertene hans.
Jeg ba til Gud hver kveld om at han skulle få lindring.
Og en kveld svarte Gud.
Som om det kom fra hendene mine.
-Hva da? -Nåde.
-Jeg henger ikke helt med. -Han døde i armene mine.
Det var derfor jeg ble sykepleier. Det var et kall.
I hans ære gjør jeg alt for å hjelpe pasientene mine.
-Førstebetjent! -Hei.
Jeg har noen forbryterbilder. Får jeg?
Ja visst, stig på.
-Fins de i strafferegisteret? -Ja.
Gjenkjenner du noen?
Det er ham!
-Er du sikker? -Helt sikker.
Gjenkjenner du ham?
Jeg tror ikke det.
Han dyttet Jill bakfra.
-Og han kunne alarmkoden. -Hæ?
-Kablene var jo kuttet. -Etter den var skrudd av.
Alarmselskapet registrerte alt.
Hvorfor skulle noen gjøre det?
Iscenesatt innbrudd.
Hvem flere kan koden?
Luke og Amber, min sønn og hans forlovede. Evan, min partner.
Og jeg.
-Luke kanskje ga den til noen? -Nei.
Du sa at du har klienter her.
-Ja. -Noen kan ha sett deg slå den inn.
-De ser ikke ut sånn. -Vi får forhøre ham.
Takk.
-Jeg blir snart gal. -Pasienter trenger tålmodighet.
Denne pasienten trenger en dusj. Eller iallfall å vaske håret.
Jeg kan hjelpe deg.
-Det var ikke det jeg mente. -Jeg vet det.
Takk så mye, men...
Du vil føle deg mye bedre.
Jeg tenker på innbruddet.
Du sa at han var borte da jeg kom til bevissthet igjen.
-Hvordan vet du det? -Jeg hørte døren lukkes.
-Han gikk etter han dyttet deg. -Hvordan kunne du vite det?
Hva mener du?
Kanskje jeg bare falt?
Du sa at han dyttet deg.
Kan du gjøre deg ferdig nå, takk.
Selvsagt.
-Jeg klarer det. -Jeg vet det.
Seriøst, jeg ordner det selv!
Sharon. Det er beinet som er brukket, ikke armene.
Jeg vil bare hjelpe deg. Hvorfor er du så utakknemlig?
Du bør dra hjem i morgen.
-Hvem tar hånd om deg? -Evan.
Amber og Luke kommer hjem i morgen kveld.
Er det takken for at jeg har satt hele livet mitt på pause for deg?
-Hallo? -Hei, jeg ville bare si...
...at jeg ikke kommer tilbake.
-Går det bra? -Jeg har nok fått matforgiftning.
Jeg har kastet opp helt siden jeg dro fra deg.
-Jeg trenger å dra hjem og hvile. -Selvfølgelig!
Jeg ringer siden.
-God bedring. -Takk.
Gi meg telefonen.
Du var svimmel i morges. Du skal ikke anstrenge hjernen.
Jeg skal ikke bruke den.
-Jeg bestemmer til jeg drar. -Du kan ikke konfiskere telefonen.
-Du må faktisk være i et mørkt rom. -Skal du legge meg?
Nei! Dette er helt sprøtt!
-Kaller du meg sprø? -Ikke du.
-Dette er sprøtt. -Gi meg telefonen.
Gi meg den!
Herregud, Sharon!
Hvordan fikk du din?
Du sa at du glemte den på gjesterommet.
-Og? -Du sa også...
...at han bandt deg da du kom inn.
Jeg så deg komme løs.
Du var ved min side hele tiden, men hadde telefonen på sykehuset.
-Det var deg. -Skulle ønske du ikke hadde sagt det!
Hva gjør du? Hva gjør du?!
Brems ned!
Hva gjør du?
Hold munn! Dette er din feil.
Du får skylde deg selv. Jeg hører alt du gjør!
Alt!
Hold munn!
Amber...
Hei, det er meg igjen. Ring meg.
Jill Jones: Beklager, kan ikke snakke. Ses i morgen.
Jeg sa jo at jeg hører alt.
Sharon!
Sharon, jeg trenger medisinen min!
Sharon, jeg trenger smertestillende!
Sharon! Jeg trenger medisinen min!
Hjelp! Hjelp!
Vil du ha noe å skrike for?
Hold munn!
Slipper du meg, forteller jeg ikke noe.
Du bare lyver.
Du gjør det bare verre.
Det verste ville vært om Amber ikke vil se meg igjen.
Det er allerede for sent.
Du tok deg opp uten at jeg visste om det.
Du falt og brakk nakken!
-Hjelp! -Hysj!
-Hjelp! -Hold munn!
Hei, førstebetjent.
Kan vi snakke her ute?
Jill har akkurat sovnet. Hun har det tøft.
Jeg sporet fyren du identifiserte.
-Han har sittet inne i tre dager. -Så da var det ikke han?
Jeg var vel bare så bestemt på å finne mannen...
-...at jeg tok feil. -Hva hendte med halsen?
Jeg prøvde å løfte opp Jills katt. Dårlig idé.
Vi har ingen mistenkte.
Greit. Jeg skal fortelle det til Jill.
Takk skal du ha.
God kveld.
Hjelp!
Du slipper ikke unna. Ingen vil tro på at jeg falt.
Jo, det gjør de. Jeg skal forberede alt.
God natt.
-Hei! -Jeg hadde tenkt å ringe.
-Hvordan gikk bilturen hjem? -Jeg er fremdeles i Boston.
-Jaså? -Ja.
-Jill falt og brakk beinet. -Når da?
-Samme dag dere dro. -Hvorfor ringte ingen oss?
Jill ville ikke bekymre dere. Dere trenger ikke bekymre dere.
-Jeg tar hånd om henne. -Så hun har det bra, da?
Jeg vet ikke...
Jeg kjenner henne ikke så godt, men hun virker...fjern.
Hva mener du?
Hun har hjernerystelse og er veldig svimmel og virker forvirret.
Hun nekter å dra tilbake til sykehuset.
Jeg er redd for at hun tar for mye medisin.
-Kan du hjelpe henne? -Hun nekter.
La meg prøve å snakke med henne.
-Jeg lovet å ikke si noe. -Vi er nødt til å gjøre noe.
Jeg vet det. Skulle dere kunne komme hjem tidligere?
-Vi er på vei. -Takk, vennen.
Kjør forsiktig.
Du må være sulten.
Du vil ikke dø på tom mage, Jill.
Greit.
Tørst er du iallfall.
Hallo!
Ikke ett ord, Jill. Ikke ett ord.
Hvor er Jill?
Hun hviler. Du får komme tilbake senere.
-Hva er det? -Vaskemaskinen.
-Du må gjøre som jeg sier. -Flytt deg. Flytt deg!
Jill!
-Jill! Hvor er du? -Hjelp!
-Herregud, Jill! -Evan!
-Ring 112! -Hva?
Sharon har tenkt å drepe meg! Det var henne!
Hun er bak deg!
Hva har du gjort?!
Du har gjort en stor tabbe.
Kanskje du hadde sluppet unna med meg. Men to kropper?
Gjorde du alt dette for å få tilbake Amber...så mistet du henne nå.
Hun får aldri vite det.
-Hva gjør du? -Hold munn!
Hvor skal du med ham?
Hvor er Amber?
Du får aldri se Amber igjen.
Dette er fra henne.
De giftet seg utenbys.
Tekst: Alex Tjore www.sdimedia.com