[vypravěč] Emily Dickinsonová se narodila roku 1830 v Amherstu v Massachusetts.
Celý život bydlela v domě svého otce.
Ke konci života téměř nevycházela z pokoje.
Sama publikovala jen pár básní, většinou anonymně.
Celé její dílo bylo nalezeno až po její smrti.
Tvořily ho zcela neobyčejné, fascinující básně.
V truhle její služebné se jich našly téměř dva tisíce.
[klapání projektoru se zrychluje a utichá]
[dech]
Ehm...
[škrabání tužky]
[klepání na dveře]
- [žena] Emily! - [další zaklepání]
- Vzbuď se, Emily! - [klepání pokračuje]
Ááh!
Musíš jít pro vodu.
Jsou čtyři hodiny ráno, Lavinie.
Píšu.
Máti posílá tebe. Já byla včera.
Proč nejde Austin?
Protože je kluk.
To si snad děláte srandu.
DICKINSONOVÁ
PŘÍTEL SMRT
Že já jsem nešla, přítel Smrt...
Nešla...
[hraje „Off the Radar“]
[zařehtání koně]
[hovor]
[píseň pokračuje]
Vodu jsme potřebovaly už před hodinou.
Kde jsi byla?
Vědra jsou z půlky prázdná, Emily.
Vylila jsi vodu cestou.
Jsi úplně k ničemu.
Proč si nepořídíme služku?
Jen přes moji mrtvolu.
Když máme šest koní, můžeme si dovolit služku.
Tady máš květinu, Vinnie.
Pro mě?
Když si mě váš otec vzal,
věděl, že si bere tu nejlepší hospodyňku okresu Hampshire.
Ba ne. Z celé Nové Anglie.
Radši si sedřu kůži z prstů, než abych si pořídila služku.
A vás vychovám stejně.
Ale já nechci...
Jednou z tebe bude dobrá hospodyně, Emily Dickinsonová.
Teď se běž obléknout.
Přijde se na tebe podívat další gentleman.
[posměvačně] Gentleman?
To ne, mami!
Možná je to tvůj budoucí manžel.
Jak romantické.
Hlavně žádné nejapné vtípky jako minule.
To byla obětina.
Položila jsi tomu ubožákovi do klína mrtvou myš.
Ano.
Jako kočka.
Ty nejsi kočka, Emily.
Ne.
Mojí tragédií je, že jsem žena.
Ty koláčky jsou pro nápadníka.
Proč nemám já žádné nápadníky?
Protože tě nechci provdat. Zastaneš hodně práce v domě.
Mám umřít jako stará panna, protože umím nosit vodu?
Život není spravedlivý, Lavinie.
[tikání hodin]
[trhavý dech]
[heknutí, výkřik]
Ahoj.
Nech toho, Emily.
Ahoj, Emily.
To snad ne!
Georgi.
Ahoj.
Vy už se s mou dcerou znáte?
To je George. Chodí s Austinem do literárního klubu.
Trávíme spolu spoustu času.
- Právě jsem Georgovi říkala... - [cinkání šálku]
...jaká budeš skvělá manželka.
Všechny povinnosti vykonáváš s šetrností a pečlivostí sobě vlastní.
To jo. Partie k pohledání.
Seď jako dáma.
[povzdech]
Georgi, můžu s tebou venku mluvit?
- Jasně. - Skvěle.
Budeme na verandě. Nešpehuj nás laskavě.
Jistě.
[zavřou se dveře]
Víš doufám, že si tě nevezmu?
Nikdy neříkej nikdy, Emily.
Ve své básni jsi přece napsala: „Přebývám v domě možnosti.“
Prima.
Miluju, když mě lidi citujou.
Proč si mě nevezmeš?
Nechápeš to. Já si nevezmu nikoho.
Tvoje matka mluví jinak.
Mým jediným úkolem na tomhle světě
je stát se velkou spisovatelkou.
Manžel by mi v tom zabránil.
- Já ne. - Hm.
To říkáš teď.
Ale postupně by k tomu došlo.
Šíleně tě miluju.
- To je smůla. - Je v tom někdo jiný?
Vlastně ano.
Kdo? Zabiju ho.
Nemůžeš.
Je to Smrt.
Cože?
Jsem zamilovaná do Smrti.
[Emily] Každou noc mě bere na vyjížďku kočárem.
Jako pravý gentleman.
Je děsně sexy.
Ty jsi fakt divná.
Co na tobě pořád vidím?
Udělal bych pro tebe cokoliv.
Něco bys udělat mohl.
Poslouchám.
Pořád ještě vydáváš ten literární časopis?
Spíš spoluvydávám.
Ale ano.
Chci vydat tohle.
Ou!
Necháš mě konečně vydat jednu z tvých básní?
Nevím, jestli je hotová, ale... Ano.
Skvělé načasování. V novém čísle ještě zbylo trochu místa.
- Opravdu? - Propašuju to tam.
Zítra to jde do tisku.
- Vážně? - Ano, zítra.
Jméno „Emily Dickinsonová“ bude slavné.
Počkej...
Co je?
Nezveřejňuj moje jméno.
Proč ne?
Můj otec neschvaluje, když ženy publikují.
To snad ne.
Taková hloupost.
Jsi geniální, Emily. To přece musí uznat.
Nemohlo by to vyjít anonymně nebo jen pod mými iniciálami?
V žádném případě.
Zasloužíš si veřejné uznání.
A svému otci by ses měla postavit.
Tak víš co?
Dobře.
Zveřejni to pod mým jménem.
Díky, Georgi.
Kdykoliv, slečno Dickinsonová.
[zakašle]
To byla katastrofa.
Ano, Emily.
Zase jsi to zkazila.
Nezkazila. Viděla jsem, jak se líbají.
Líbají?
Co je s tebou, panebože?
To ty mě pořád předhazuješ těm chlapům.
Já tě nepředhazuji.
Ale ano. Je to ponižující.
Podstrčila bys mě i vdovci nebo mrzákovi, kdyby mě chtěli.
Celý Amherst ví, jak zoufale se mě chceš zbavit.
Proč tolik povyku?
Matka se mě zase snaží zbavit.
Já se vdávala v 18 letech, Emily. Máš nejvyšší čas najít si manžela.
Chceš říct „odstěhovat se“.
Jistě. Tak to po svatbě u dívek chodí.
A mě se nikdo nezeptá, jestli chci manžela?
Pokud jde o mě, Emily si nemusí brát nikoho.
[Emily si povzdechne]
- Díky, tati. - [otec] Hm.
Alespoň někdo mě tady nevyhání z rodiny.
Chtěl bys radši, aby zůstala tady až do soudného dne?
- A nic nedělala? - Já dělám spoustu věcí.
Třeba co?
To já jsem našla ta ptačí hnízda.
[otec] Dobrá, dámy, to by stačilo,
rád bych si v klidu vychutnal dýmku a přečetl denní tisk.
Jistě.
Stejně se musíme vrátit do kuchyně.
- [Emily vzdychne] - Pojďte, děvčata.
[uštěpačně] Musím?
Tvoje chování se mi vůbec nezamlouvá.
Nechci prostě celý den dělat služku.
A co bys chtěla dělat?
Třeba... přemýšlet.
- [škrtne sirkou] - [otec] Netlač na ni tolik.
Vždyť se nic neděje.
Díky, tati.
Jsi můj hrdina.
Ty jsi prostě vždycky na její straně.
Budeš litovat. Je nevycválaná.
Neví, jak se má chovat mladá dáma,
a odnese to celá naše rodina.
[hraje „Praise the Lord (Da Shine)“]
[Austin] Copak, sestřičko?
Nic, bratříčku. Jen odpočívám.
Prý jsi odmítla dalšího nápadníka.
Jo, nezaujal mě.
Co se svatebních záležitostí týče, mám pro tebe novinku.
Jakou?
Požádal jsem o ruku Sue.
Řekla ano.
- [zvuky hospodářských zvířat] - [zadýchaně] Ano!
Ano!
Cože?
Nemůžeš si vzít Sue!
- Proč ne? - Je to moje nejlepší kamarádka.
Nezačni zase plašit, Emily.
Teď se to nehodí.
Sueina sestra Mary zemřela.
Cože?
Ale ona byla ta zdravější.
Já vím. Ale dostala tyfus a zemřela jako ty ostatní.
Ubohá Sue.
Tak na ni prosím ber ohled.
Nemusíš mi radit, abych brala ohled na nejlepší kamarádku.
Ber ohled na moji budoucí manželku.
Že já jsem nešla, přítel Smrt...
[otec] Moc vám to přejeme.
Chci říct, že je nám líto, co se stalo tvé sestře.
Ale máme radost, že se budete brát.
Jaké máte plány, Austine?
Prozraďte nám to, prosím.
O ničem ještě není rozhodnuto,
ale jistá společnost v Michiganu
mi nabídla místo.
Sue tam má sestřenici, takže...
Takže co?
Napadlo nás přestěhovat se do Detroitu.
Strašně se na to těším.
To nepůjde.
Budeš pracovat pro mou společnost a zůstaneš v Amherstu.
Co...
Ale otče, chtěl bych jít na západ.
Nesmysl, nemůžeš žít tak daleko od nás.
Tohle je Amherst. Ty jsi Dickinson.
V tomto domě žil tvůj děd a před ním i jeho otec.
A jak si to představuješ? Máme po svatbě žít ve druhém patře?
Jistěže ne. Neříkej nesmysly.
- Budete bydlet hned vedle. - Vedle?
Cože?
V té irčanské chatrči?
S podkoními?
Vzpamatuj se, Austine.
Sousední pozemek je na prodej a já ho budu kupovat.
Postavíme ti dům.
Ten nejmodernější a nejvytříbenější.
Jeho podobu si určíš sám.
Do podzimu se stihne dokončit.
Ber to jako svatební dar.
Austine.
Podívej.
Co?
Pro Sue.
Nečti to, Austine, dej to Sue.
Sejdeme se v sadu.
To je nějaký žert?
To myslíš vážně, že si chceš vzít mého bratra?
Co jiného můžu dělat, Emily? Celá rodina mi zemřela.
Ano, já vím a je mi to moc líto.
Ale Austina?
Vždyť se ti ani nelíbí!
Řekla jsi, že tě nezaujal jeho intelekt.
A myslela jsem si, že se nechceš nikdy vdávat.
Měly se z nás stát velké spisovatelky.
Tenhle dětinský slib jsme si daly ve 14 letech.
Ani tehdy jsem tomu nevěřila. Nejsem jako ty, Emily.
Vyrůstala jsem bez peněz.
Nemám tvůj dokonalý život.
Myslíš, že je dokonalý?
Znáš mě vůbec?
[Sue] Zbyla jsem na světě sama.
Bez prostředků.
Když si Austina nevezmu, doslova zemřu hladem.
[povzdechne si]
Je mi líto, co se stalo Mary.
Měla jsem ji ráda.
Já taky. Nejvíc z mých sester.
Když si teď bereš Austina...
...tak budu tvoje sestra já.
Slib mi něco, Sue.
Vlastně mi slib dvě věci.
První: že se neodstěhujete do Michiganu.
A druhou...
...že mě budeš mít vždycky radši než jeho.
Co se týče té první,
je to Austinovo rozhodnutí.
Ale co se týče té druhé...
Ano?
No...
Nedělala bych si starosti.
[hřmí]
[hraje „Be Mine“]
Miluju tě.
[píseň pokračuje]
- Sue. - Sue.
Promiňte.
Dovolte. Sue!
Kde jsi byla?
[řehtání koně]
[odfrknutí koně]
...mi došel pro povoz.
Na co se to díváš, Emily?
Na Smrt.
Ehm...
Nevšímej si mě, Lavinie.
Tak pojďme domů.
Byl to krásný pohřeb, co myslíš?
Můj bude lepší.
Mohl jsi mít všechny ve městě, a vybral sis Sue Gilbertovou?
Proč?
Asi protože ona jediná mě nechtěla.
To chápu.
- Tvoje sestra pořád dělá drahoty. - [uchechtnutí]
„Drahoty“. To jsi vystihl hezky.
- Je blázen. - Je génius.
Toho slova už mám plné zuby.
Dobrý den, dámy.
Co ty tady, Georgi?
Pojď sem, Sue. Chci s tebou o něčem mluvit.
Hotovo, zlato.
The Indicator vydal tvoji báseň.
Hned vedle mého článku o Percym Shelleym.
Právě se tiskne. Vyjde příští týden.
Jsi tak trochu slavná, Emily Dickinsonová.
Emily? Co se děje?
Mám jen...
...strach.
Ty?
Ty se nebojíš ničeho.
Jsi naprosto nebojácná.
Nevím, co na to řekne otec.
Toho se bojíš? No tak.
Musí se dozvědět, jak jsi úžasná.
Nebude tomu přece stát v cestě.
Nemyslíš?
[Lavinia] Emily!
Emily!
Pojď dělat večeři!
Musím jít.
Ještě jednou díky, Georgi.
[vydechne]
[heknutí]
[otec] To kuře je báječné.
- [matka] Ach. - Ano, je to lahůdka, máti.
Poděkuj svým sestrám, pomáhaly mi.
Tedy jedna.
- [matka] Děvčata. - Poslouchejte.
Chci oznámit úžasnou novinu.
Jak víte, kromě své úspěšné advokátské praxe
a pozice pokladníka akademie v Amherstu
mám za sebou dvě funkční období ve sněmovně státu Massachusetts.
Teď mám ale o něco vyšší cíle.
Rozhodl jsem se kandidovat do Kongresu.
- To je báječné, otče. - Jen do toho, tati.
Díky, cením si vaší podpory.
Vaší matce se ten nápad nezamlouval.
Protože bys byl moc často pryč.
Kandidáti neustále někde cestují.
Musíme přece získávat voliče, ne?
A seznamovat je s našimi idejemi.
Jsi pro zrušení otroctví, otče?
To bych neřekl. Nezastávám radikální stanoviska.
Otroctví samozřejmě pokládám za špatné.
Ale věřím také v kompromis.
Rozhodně to nepokládám za důvod k válce.
To je rozumné, drahý.
Ano.
Někdy si připadám jako otrok.
Jsi rozmazlená dívka z Amherstu, Emily.
K otrokovi máš daleko.
[otec] V této zapeklité situaci musíme Unii za každou cenu udržet pohromadě.
- To je můj program. - [matka] Hm.
Pak si ještě přeji dovést do Amherstu železnici.
Železnici? To by byla senzace.
Ano, Lavinie, pokud mě zvolí,
budeš z ložnice slýchat pískání lokomotivy.
To zní jako noční můra.
Blahopřejeme, otče.
My bychom také rádi něco oznámili.
Po dohodě jsme se rozhodli, že se do Detroitu stěhovat nebudeme.
Zůstaneme v Amherstu
- s rodinou. - [otec] Báječné.
To je skvělá zpráva.
- Hurá! - Skvělé.
Zatímco se budu věnovat kampani, můžeš řídit firmu.
A uspořádáme obrovskou nádhernou svatbu.
Pozveme sestřenice a bratrance Dickinsonovy a Norcrossovy.
Pochopitelně i celou tvoji rodinu, Sue.
Celá moje rodina je mrtvá.
I tak to bude hezká svatba.
Co je, Emily?
Také chci něco oznámit.
Nic tak úžasného.
V porovnání s volební kampaní a svatbou.
Tak co je to?
Napsala jsem báseň...
...která vyjde v akademickém magazínu.
Asi jsem špatně slyšel.
Zopakuješ to, prosím?
Moje... báseň...
...vyjde v časopisu.
Jak se opovažuješ.
Copak jsem zcela jasně neřekl,
že neschvaluji, aby se ženy pokoušely
budovat literární kariéru, Emily?
A přesně to jsi udělala!
[výdech]
Dá se to ještě zastavit?
Magazín už se tiskne.
Panebože. Že se nestydíš. Tvoje matka měla pravdu.
Dali jsme ti příliš volnosti a ty jsi naší laskavosti zneužila.
A zrovna teď, Emily.
Pro svoje skandální nápady sis vybrala naprosto nevhodnou dobu!
Bože!
Riskuješ dobrý zvuk jména Dickinson.
- Jdeme. - [zamňoukání kočky]
Rod Dickinsonů v Amherstu žije téměř 200 let.
Toto město za mnohé vděčí právě nám.
Každý to ví.
Ale tvůj děd...
[povzdech]
...pil a zadlužil se.
Málem zničil všechno, na čem moji předkové tak tvrdě pracovali.
Celý život napravuji ten jeho nepořádek!
Odpíral jsem si, obětoval jsem se.
Nepřipustím, aby mé úsilí přišlo vniveč vinou vlastní dcery!
S tvými pošetilými nápady už je konec!
Budeš se věnovat svým povinnostem jako tvá matka.
Máš se rozhodně v čem zlepšovat.
Vidíš?
Nakřáplý talíř.
Ty jsi prostírala stůl, viď?
Dala jsi hlavě rodiny nakřáplý talíř?
[popotáhne]
Za trest tady vše uklidíš.
V kuchyni taky.
Sama.
[hraje „Bury a Friend“]
Rád tě vidím.
Přijel jsi pozdě.
Většina lidí by byla radši, kdybych nepřijel vůbec.
Já ne.
Já tě vždycky ráda vidím.
Hm.
Takže ti vyjde báseň.
Ne.
Otec to nedovolí.
Myslel jsem, že na to už je pozdě.
Když bude muset, spálí všechny výtisky.
Jen abych nezničila „dobré jméno Dickinsonů“.
Drahoušku...
...jediný Dickinson, o kterém se bude za 200 let mluvit, budeš ty.
To ti slibuji.
I když žádná z mých básní nevyjde?
Publicita není to samé co nesmrtelnost.
Nesmrtelnost je k ničemu.
Stačí se dobře a způsobně chovat a dostanete se do nebe.
Takovou nesmrtelnost jsem nemyslel.
Ta tvoje nevzejde z dodržování pravidel.
Vzejde z jejich porušování.
[smích]
Kdy si pro mě přijdeš?
Chodím pro tebe každou noc, drahoušku.
Ne jen na vyjížďku.
Kdy mě odtud odvezeš navždy?
Ještě si hodně let počkáš.
[píseň pokračuje]
[povzdech]
Proč ti to vždycky tak dlouho trvá?
Nevím.
Mám hodně práce.
To máš vždycky.
A brzy to bude platit dvojnásob.
Schyluje se k válce.
K velké.
K válce, která rozdělí celý národ.
[píseň pokračuje]
[povzdech]
Další hádka s otcem?
Nesuď ho tak přísně, Em.
Je neústupný, ale snaží se nás jen chránit.
Můžu ti říct tajemství?
Jsem rád, že nejedeme do Detroitu.
Tady s rodinou mi bude líp.
[matka] Do postele, Emily.
Musíš časně ráno vyskočit jako rybička. Přijde další nápadník.
Mm, skvěle.
Kdo to bude tentokrát?
Chovatel vepřů ze South Hadley.
Sexy.
[klepání na dveře]
Kdo je to?
[otec] Jsi vzhůru, Emily?
Ano, tati.
Můžu dovnitř?
Pojď dál.
[dveře se otevřou a zavřou]
Nemáš tušení, jak moc se o vás bojím.
Moc.
Ach, otče.
Co se děje? Ne...
Neplač.
Nechci tě ztratit.
Slib mi to, Emily.
Co ti mám slíbit?
Slib mi...
...že se nevdáš a neodstěhuješ.
Neopustím tě, tati.
Já říkám, že rodina musí zůstat pohromadě.
[tiché zamručení]
- Tati? - Hm?
Slíbíš mi taky něco?
Co, zlatíčko?
Slib mi...
...že si pořídíme služebnou.
[otec se pousměje]
No dobře, Emily.
Dobře.
[otec chrápe]
[Emily] Že já jsem nešla, přítel Smrt...
...mi došel pro povoz.
Postačil právě...
...pro nás dva...
...a pro nesmrtelnost.
Perfektní.
[hraje „Future Heroine“]