Записките за живота на Емили Дикинсън
до момента на сватбата на Сю и Остин
са доста подробни, в сравнение с периода след това.
За следващите няколко години до нас са достигнали едва няколко писма.
ХУБАВАТА ЕЛЕНА ЩЕ УМРЕ ЕЛЕНА ОТ КОЛОРАДО - НЕ
Истината може би е в стиховете й.
ДО СЮ
СПРИНГФИЙЛД РЕПЪБЛИКАН
НЮ ЙОРК ТРИБЮН
БРАКЪТ
СТИВЪН НАМИРА "МАЙКА СИ"
"ХИГИНС И СИЙТЪР" КИТАЙСКИ ПОРЦЕЛАН
ДЕЙЛИ ИВНИНГ ТРАНСКРИПТ
ДО СЮ
Г-жо Дикинсън!
ПРИЯТЕЛ ИЗ ТРЕВАТА ТИЧА
Гледай право напред. Отпусни се.
И така, докторе, какво е вашето мнение?
Лоша работа. - Ще ослепея ли?
Не, чак пък да ослепееш... - Какво облекчение!
Имаш ли още замъгляване? И ярки проблясвания?
Да. Понякога, като пиша, краищата на страницата сякаш се размиват.
Често ли пишеш? - Постоянно.
Добре ще е да се ограничиш в това.
Да не пиша ли?
Писането вреди ли на очите й? - Възможно е.
За бога, нали не искаш да увредиш зрението си още повече?
Повтарям, не ослепяваш.
Видя ли? - Явно страда от ирит.
Това е възпаление на ириса.
Съпроводено с лека миопия.
Какво е лечението? - Да пребиваваш в по-затъмнени стаи.
И да избягваш слънчева светлина. Помни, че очите ти може и да те лъжат.
Да избягва слънцето ли? - Да.
И толкова?
Мътните го взели. Да платя толкова пари за съвет, който е неприложим!
Да избягвала слънцето! Тя да не е прилеп?
Спокойно. Мога и без слънце. Остава ми луната.
Замълчи! Не виждаш ли, че го хокам?
Ако искате, останете още два дена.
Ще проследя състоянието й. - Искам у дома.
Заповядайте сметката.
Вие сте мошеник.
Аз съм първият офталмолог в Америка. - Това е абсурд!
Елате пак след шест месеца да видя има ли подобрение.
Значи може да се оправя? - Не.
Само ще се влошаваш.
ДИКИНСЪН
ДОКАТО АЗ ДА ВИЖДАМ МОЖЕХ
Докато аз да виждам можех, харесваше ми да се взра,
във всичко що и всяка твар съзира на света.
Но ако чуя днес вестта:
"Ще виждаш пак небе",
заклевам се, ще се взриви в миг моето сърце.
Този човек е безсрамен обирджия.
Стига си мрънкал.
Мъча се да осмисля как три дена в кабинета на лекар
струват колкото пътуване до Европа.
Прощавай, че те вкарвам в разходи. - Не, миличка, за теб почти не харча.
Брат ти ще ми докара фалит.
Похарчих твърде много за къщата му.
Взехме най-хубавото от всичко.
А после пазарът се срина, железницата банкрутира...
Бих се отдала на размисъл.
Добре.
Ти си истинска поетеса. Напоследък постоянно пишеш.
Какво ги правиш тези стихотворения? Не ми ги показваш.
Не мога да ти ги покажа.
Защо?
Няма да ги разбереш.
Сигурно е така.
Надявам се да намериш някого, който да разбира.
Не се притеснявай, има такива.
Дълъг е пътят от Ню Йорк.
Благодаря, че дойде. - Моля! Чакайте да ги сваля.
Да. Внимавай! Само внимателно.
Нямаш представа колко ми струваше.
Убеден съм.
Дано да й хареса!
Готово.
И пак благодаря.
Г-н Дикинсън, преди да... - Наричай ме Остин.
Иначе ми звучи много странно.
Остин, добре.
Питах се...
Ще е свободен ли хамбарът довечера?
Да. Определено.
Напълно свободен.
И няма проблем, ако аз...
Действай, Хенри.
Ако някой те притеснява с въпроси, прати го при мен.
Много сте мил, г-н Дикинсън. - Остин.
Добре.
Напоследък баща ти е крайно пестелив.
Брои всяка монета!
Дори предложи да отдадем стая.
Моля? - И аз се смаях.
"Нима някой ще ни уважава, ако в дома ни живее чужд човек?", рекох.
Слава богу, намерих познат.
Помниш ли симпатичния младеж, който отпадна от колежа?
Господин Шипли.
Чакай, онзи, с когото... - Ама той вече е пристигнал!
Здравей, наемателю!
Как сте?
Какво точно се случва?
Здравейте.
Сама ли си говорех?
Струвате ми се познат. Как се казвате?
Аз съм никой.
А ти коя си?
Емили Дикинсън от Амхърст.
Не, сигурна съм, че сме се срещали! Толкова сте ми познат...
Благодаря.
Ама кой сте вие?
Влакът дори няма вагон-ресторант! Как няма да фалира!
С кого говореше?
С никого.
Хубави кукли.
Какво правиш в дома ми?
Нали беше в Кентъки, в незаконна спиртоварна?
Продавах медикаменти.
Едно от многото ми успешни бизнес начинания.
Щом е било толкова успешно, защо се връщаш в Амхърст
и наемаш стая у родителите ми?
Радвам се, че попита.
Дойдох заради теб.
Изненадана съм, че ме помниш. - Как няма да те помня!
Ти си най-чистото, обикновено, скромно и традиционно девойче, което познавам.
Именно затова...
Искам да бъдеш моя жена.
Шип!
Бяхме заедно веднъж, а още същата вечер беше и с друга.
Не беше най-кавалерската ми постъпка.
Но ще видиш, че вече съм друг човек.
Не съм бившият колежанин, който се напива и пада в езерото.
Вече съм зрял мъж с предприемачески нюх,
питаещ уважение към жени, въплътили традиционни черти,
като покорство, целомъдрие
и готовност да вършат къщната работа.
Нищо такова не съм.
Ти си Лавиния Дикинсън.
Правиш чаено парти за котките си.
Да, добре, обаче... И аз се промених.
И в какво е промяната?
Ще ти покажа.
По-кротко, какво правиш?
Не трябва ли да почакаме? До брака.
Хенри Шипли - Шип.
Изобщо не знаеш с кого си имаш работа.
Хубаво е да си пак у дома.
Прибрахме се!
Върнаха се от пътуването!
Какво каза лекарят?
Само да знаеш колко ми беше тежко!
Аз имам проблем с очите.
А аз - дъщеря, която може да ослепее. - Няма да ослепея.
Защо точно на мен се случва.
Пак да кажа, не на теб.
Да се грижа за сляпо дете...
И в дома ни живеят наематели.
А, и облицовката се пука. - Отскоро е!
Но вече е демоде. - Няма да ослепея.
Не се бой. - Толкова се радвам!
Така се затъжих! - И аз, Вин!
Имам да ти разказвам много.
Извинявай, но нямам време, трябва да работя!
Защо е това препускане?
Нямаше те три дена. Поне кажи нещо.
Не, искам да пиша!
В главата ми е пълно с идеи!
Лекарят каза, че писането вреди на очите ти!
Тогава ги избоди и да се свърши.
Не ми трябват очи, за да виждам.
Стига ми душата ми. С нея виждам истината.
И слепецът вижда истината. Нека съм сляпа.
Имам ли поезия, мракът не ме плаши.
Ето на, всичко ще бъде наред.
Почакай, Ем!
Здравей. - Здрасти.
Сю пита ще дойдеш ли на вечеринката.
Не, но й кажи, че трябва да дойде да ме види.
У дома е, приготвя се.
Трябва да говоря с нея. - И тя това иска.
Затова ме помоли да те помоля да дойдеш на забавата.
Кажи й, че не мога да дойда довечера.
Кажи й, че си ми казал, че ти е казала, но аз казвам, че тя трябва да дойде...
Писна ми да съм ви пощальон.
Ела на вечеринката. Живеем до вас!
Понякога моравата до вас изглежда необятна.
Аз канена ли съм на забавата?
Всички трябва да отидем.
Цяла Нова Англия обсъжда салоните на Сю.
Наизустих отзив за последния.
"Г-жа Остин Дикинсън от Амхърст бе ослепителна на соарето.
Приемната на великолепния й дом
препълни каймакът на изисканото общество на Нова Англия.
Поднесоха италианско вино и е трудно да се каже кое опиваше повече -
алкохолът или разговорите."
Откачена работа.
Сю диктува модата.
Нима? Не е за вярване, че я познавам.
Познай кой ще дойде?
Итамар Конки?
Не, г-н Самюъл Болс.
Редакторът на "Спрингфийлд Репъбликан".
Сю има общи познати с него, свързала се е и той ще дойде.
Той е медиен магнат!
Може да пише за нас във вестника. Ще се прочуем!
Трябва да си намеря тоалет, трябва да е нещо шеметно.
Ще се преоблека.
Защо са тези промени?
Да имам ширнати поля, и мои да са планините,
и всичките гори, звездите,
а от Луната - колкото погълна
с тъй тесните си гледащи очи,
да гледам как се спускат птици, как сипва се зора над пътя
и по прищявка да ширя зеници -
на смърт ще се равни това.
Здрасти, Маги, не усетих, че си тук.
Добрата прислужница умее това.
Много пишеш.
Като нищо ще напълниш цял сандък.
Ще ни трябва място за нощницата ти.
Покрий ги с чаршафи, да не се виждат.
Всички домашни знаят, че си поетеса.
Но държа някои неща в тайна.
Оставям те да си работиш.
Ама не ми е ясно как го правиш при тая врява у Сю и Остин.
Май са се отдали на модни танци.
Разкошно местенце. Има и стриди!
Стридите са евтина и общодостъпна храна.
А, Шипли! - Дикинсън.
Май добре се справяш. Какъв салон само!
Татко ме взе партньор във фирмата.
Братле, това е чудесно!
Аз самият съм бизнесмен.
Трябва да обсъдим делата си.
Надявам се да се видим.
Ще стане - живея у вашите. А със сестра ти се сгодихме.
Не сме!
Разбрахме се да се сгодим, но не бързаме.
Проявяваме уважение. - Ясно.
Дано се държи по-добре от Лайман.
Оправям се. - Вярно, какво стана с Лайман?
Отиде в Ню Орлийнс.
Да, бива си го Ню Орлийнс.
Лесния, нали така му викат?
Да, чух, че животът бил много лежерен.
А тютюнът бил на безценица.
Да. Заради робството.
Прекрасен пианист.
Не бях чувал това произведение. Хендел ли е?
Мисля, че да.
И кое му е хубавото? - Аби!
Добре де.
Да оформим струнен квартет.
Опитахме се, но Тошиаки не идваше на репетиции.
Занимавах се с калиграфия. - Джейн, изявявай се соло.
Или да основем читателски клуб?
Чудесно, какво ще се чете?
Знам ли. Емерсън?
Не го харесвам.
Така ли? Добре, а Мелвил?
Може ли Хоторн?
Нали знаете, че спят един с друг?
Това е готино. - Нали!
Нямам време за четене. Животът ми е лудница.
Вярно е, Джейн.
Имам дете. И съм вдовица.
Не знам как се справя.
Как можа да умре веднага след раждането!
Ти си изключително силна. Гордеем се с теб.
Вчера буквално припаднах.
Това е естествено. Нали си вдовица! - Знам!
Прекрасна рокля. - Благодаря.
Бети ли ти я ши?
Не, вече не се обличам при Бети.
От Ню Йорк е.
Оригиналният дизайн е от Виена.
Освободете място.
Припадна. - Толкова е готино!
САПФИР
ДОКАТО АЗ ДА ВИЖДАМ МОЖЕХ, ХАРЕСВАШЕ МИ ДА СЕ ВЗРА
Вестникът. - Благодаря.
Ще дойдеш ли в хамбара? - Надявам се. Забавите са до късно.
Ще работим цяла вечер.
Вечерният вестник. Това ме подсеща - къде е г-н Болс? Очаквах вече да е тук.
Сю, идвам при теб.
Какво ти е на очите?
Лекарят не е категоричен. Вероятно - ирит.
Не, говоря за мастилото по лицето ти.
Ела с мен.
Само ти си способна да се явиш на забава като прасе.
Не идвам за забавата, а да те видя.
Докато виждам, искам да те гледам.
Аз съм домакинята.
Все нещо въртиш. Пръснала си се на сто страни.
Чакам това цял ден. Цяла седмица!
Кажи ми какво мислиш за стиховете ми!
Харесаха ми.
Наистина ли?
Слава богу.
Слава богу!
Винаги съм харесвала стиховете ти, но новите...
Надхвърлят всичко.
Кажи го пак. Хайде, моля те, кажи го пак!
Да ги чета, е като... Сякаш аз...
Сякаш сърцето ми се взривява.
Сю! Точно това искам!
Това искам да изпиташ.
На моменти дори е прекомерно.
Чак до болезненост.
Как така?
Просто стиховете ти някак...
Кажи.
Карат ме да изпитвам чувства, които не искам.
Какви чувства?
Както когато изгубих бебето.
Сю!
Глупаво е да го наричам "бебе".
Не е глупаво.
Още не беше бебе.
Но беше нещо и аз...
Изгубих го.
А ти изобщо... Говорила ли си с Остин за това?
Не, той изобщо не знае.
А ти се закле... - Знам!
Да не му казваш. - Няма, обещавам.
Боже, какво ми става!
Трябва да съм там, да съм гостоприемна.
А ето ме тук, почти ревяща.
Защо все така ми действаш?
Много се радвам, че дойде!
Ще ми гостува човек, с когото трябва да те запозная.
Поканих го умишлено, да се срещнете.
Как така? Кой е?
Сам Болс, главен редактор на "Спрингфийлд Репъбликан".
Човек с влияние и отличен вкус. И обожава да публикува жени.
Може би точно той ще те покаже на света.
Да публикува стиховете ми?
Да. Крайно време е.
Трябва да споделиш творбите си. - Не мога да издавам, татко ще е против.
Престани с това остаряло оправдание.
Вече си зрял човек, сама решаваш за себе си.
Не може баща ти да ти е спънка. - Не, но не мога.
Можеш!
Стиховете ти са гениални.
Длъжна си да ги покажеш на целия свят.
Не искам да ги виждат хората. Нужно ми е само ти...
Не може да съм единственият ти читател.
Не е достатъчно. Имаш нужда от повече.
Точно затова поканих въпросния човек.
Той ще се влюби в стиховете ти.
Г-н Болс, вече сте тук!
И не искам да бъда другаде! Как си, Сюзи, какво ново?
Сам, държа да те запозная със зълва си Емили Дикинсън.
О, да, прочутата поетеса. Чувал съм толкова за вас!
Така ли? Никой не ме е чувал.
Работата ми е да знам, преди другите да се усетят.
Новинар съм - нащрек, очите на четири, крачка пред другите.
Светът се променя бързо, пресата - още повече.
Какво ви е на лицето?
Мастило.
Интересна сте.
Заинтригуван съм.
През последните три дена бях в пет града.
Пътувах с влак, срещах се с хора. С много хора.
В невероятни времена живеем!
Болс направи от "Спрингфийлд Репъбликан" всекидневник, преди беше седмичник.
Новаторски принос.
Действай смело и смахнато.
Не мога да живея без новини.
Вече казах, чувал съм много за вас.
Очевидно поезията ви е изключителна.
Тя е гениална. Сигурна съм, че ще бъде твоето откритие.
И така, кога ще прочета ваше стихотворение?
Емили, защо не ни изрецитираш някое?
Още сега. - С удоволствие ще го чуя.
Никой?
Емили?
Това е твоят миг!
По-сигурно за мен е
да проследявам със душа
това, което други,
с поглед вперен,
съзират в дневна светлина.
Става й нещо.
Не тази вечер.
Моля те. - Не бих искала.
Колко типично за Емили Дикинсън!
Не е лесно с нея.
Искаш ли една нова Америка? А ти?
Вестникът ни се нарича "Съзвездие". Носим промяна, революция!
Всеки от нас ще има роля в нея.
Много благодаря, че ни посетихте.
Превод Албена Христофорова