Záznamy o životě Emily Dickinsonové
do sňatku Sue s Austinem
jsou úplné a faktické oproti tomu, co nastane.
Z následujících pár let se uchovala jen hrstka dopisů.
Helena Trojská zemře, ale Helen z Colorada nikdy
Pravda je možná ukryta v jejích básních.
Pro Sue
SŇATKY
STEPHEN NAŠEL „SVOU MATKU“.
KVALITNÍ PORCELÁN
Pro Sue
Paní Dickinsonová.
Občas se v trávě mihne...
Dívejte se před sebe. Uvolněte se.
Dobrá. Co myslíte, pane doktore?
- Nevypadá to dobře. - Neoslepnu?
- Ne, neoslepnete. - Díkybohu. To se mi ulevilo.
Pořád vidíte rozmazaně? Máte divné záblesky?
Ano. Občas když píšu, okraje stránky prostě zmizí.
- Píšete často? - Neustále.
Možná byste měla trochu polevit.
Přestat psát?
Může to ubližovat jejím očím?
Možné je všechno.
Panebože. Emily, přece si dál nechceš kazit zrak.
Jak říkám, neoslepnete.
- Vidíš? - Zdá se, že trpí iritidou.
To je zánět duhovky.
S lehkou formou myopie.
Dobře. Jak se to léčí?
Seďte v šerých místnostech.
Vyhýbejte se slunci. A ne vždy věřte tomu, co vidíte.
- Vyhýbat se slunci? - Ano.
To je vše?
Zatraceně.
Tolik peněz za tak nemožnou radu.
„Vyhýbat se slunci“? Ona přece není netopýr.
To nic. Nepotřebuji slunce. Stačí mi měsíc.
Mlč. Nevidíš, že teď tu na něj křičím?
Můžete tu pár dní zůstat.
- Provedu důkladné vyšetření. - Chci domů.
Tady je účet.
Jste šejdíř.
Jsem první oftalmolog v Americe.
To je nehorázné!
Přijďte zase za půl roku. Uvidíme, zda se to zlepšilo.
- Takže se to může zlepšit? - Ne.
Bude se to jen zhoršovat.
Dickinsonová
NEŽ JSEM PŘIŠLA O ZRAK
Než jsem přišla o zrak Ráda jsem se dívala
Jako jiní tvorové, co oči mají A jinak představit si to neumí
Však kdyby dnes mi řekli
Že nebi se odevzdám
Srdce mé by tím rozervali...
Ten člověk je zloděj. Neuvěřitelné.
Musíš pořád reptat?
Jen se snažím pochopit, jak nás tři dny u doktora
mohly stát tolik, co cesta do Evropy.
Promiň mi to.
Ty za to nemůžeš. Ne, zlato, ty mě skoro nic nestojíš.
Zato tvůj bratr...
Utratil jsem až moc za ten jeho dům.
Všechno muselo být nejlepší.
Pak přišla finanční krize a železnice zbankrotovala...
Můžu se pohroužit do svých myšlenek?
Ano.
Jsi opravdu básnířka. V poslední době píšeš bez ustání.
Co s těmi básněmi děláš? Mně je neukazuješ.
No... nemohla bych ti je ukázat.
Proč ne?
Nerozuměl bys jim.
To máš asi pravdu.
Jen doufám, že najdeš někoho, kdo jim porozumí.
Neboj se. Někoho mám. Vážně.
Z New Yorku je to dálka.
- Díky, že jsi přijel. - Jistě. Vezmu vám věci.
Ano. Opatrně.
Nevěřil bys, kolik mě to stálo.
To jistě ne.
Bože, snad se jí bude líbit.
Držím ho.
Díky, Henry.
- Pane Dickinsone, než... - Říkej mi Austine.
To není tak trapné.
- Tak tedy Austine. - Jo.
- Chtěl jsem se zeptat... - Ano?
...zda bude dnes večer volná stodola.
Ano, rozhodně.
Volná jako pták.
Takže nevadí, když...
Dělej si tam, co chceš.
A kdyby se někdo ptal, pošli ho za mnou.
- Jste laskavý, pane Dickinsone. - Austin.
Dobře.
Tvůj otec v poslední době strašně šetří.
Vyvádí kvůli každému drobnému výdaji.
Dokonce u nás chce ubytovat nájemníka.
- Cože? - Také mě to šokovalo.
Řekla jsem: „Co si o nás lidé pomyslí,
když u nás bude někdo cizí?“
Naštěstí jsem našla někoho, koho známe.
Pamatuješ na toho milého mladíka, co odešel z Austinova ročníku?
Pan Shipley.
- Počkej, ten, se kterým jsem... - A už je tady.
Zdravím, nájemníku.
Jak se máš?
Co to má být?
Dobrý den.
Mluvila jsem si pro sebe?
Jste mi nějak povědomý. Kdo jste?
Nikdo!
A vy?
Emily Dickinsonová z Amherstu.
Určitě jsme se už potkali. Odněkud vás znám. Já...
Děkuji.
Já...
Počkejte, kdo jste?
Není tu ani jídelní vůz. Není divu, že společnost krachla.
S kým jsi to mluvila?
S Nikým.
Hezké panenky.
Co děláš v našem domě?
Pokud vím, načerno jsi v Kentucky vyráběl whiskey.
Vlastně jsem prodával léky.
Je to jeden z mých mnoha obchodních úspěchů.
Dobře. Pokud jsi měl takový úspěch, co potom děláš v Amherstu
a najímáš si pokoj v domě mých rodičů?
Jsem rád, že se ptáš.
Přijel jsem kvůli tobě.
- Divím se, že si mě pamatuješ. - Jistěže si tě pamatuji.
Jsi tak nevinná, prostá, tichá a konvenční jako žádná jiná.
A proto...
...tě chci za svou ženu.
Shipe.
Jednou jsme si vyrazili
a ty sis ještě tu noc našel jinou.
To ode mě nebylo moc galantní.
Uvidíš, že jsem se změnil, Lavinie.
Už nejsem ten zoufalec, co se opil a vrhal se do jezera.
Jsem seriózní dospělý muž s podnikatelskými instinkty
a hlubokým respektem k ženám, které ztělesňují tradiční hodnoty,
jako je poslušnost, cudnost
a ochota zastávat domácí práce.
Taková já nejsem.
Jsi Lavinia Dickinsonová.
Pořádáš čajové dýchánky pro kočky.
Ano, ale já se také změnila.
A jak?
Ukážu ti to.
Počkej. Co to děláš?
Neměli bychom počkat? Do svatby?
Henry „Shipe“ Shipley...
Asi nevíš, s kým máš tu čest.
Je fajn být doma.
- Jsme doma. - Haló?
Už jsou zpátky.
Co říkal doktor?
Ani nevíš, jak je to pro mě těžké.
To já mám problém s očima.
A já jsem matka dcery, co možná oslepne.
Neoslepnu.
Bože, proč se mi tohle děje?
Tobě se nic neděje.
Starat se o slepé dítě?
Divní nájemníci v našem domě?
- Praská nám tapeta. - Vždyť je nová.
- Už je zastaralá. - Neoslepnu.
- Neboj. - To rád slyším.
- Chybělas mi. - Ty mně taky.
Musím ti říct spoustu drbů.
Promiň. Nemám čas. Musím se vrátit k práci.
Proč tak pospícháš?
Byla jsi pryč tři dny. Nepozdravíš se s námi?
Ne. Chci psát.
Mám plnou hlavu nápadů.
Doktor říkal, že bys neměla psát. Škodí to očím.
Tak mi je vypíchni, ať to mám za sebou.
Nepotřebuji oči, abych viděla.
Potřebuji jen svou duši.
Tou vidím pravdu.
A pravdu vidí i slepý, tak klidně budu slepá.
Dokud mám svou poezii, tmy se nebojím.
Vidíš? Všechno bude v pořádku.
Em, počkej.
- Ahoj. - Ahoj.
Sue se ptá, jestli přijdeš na večírek.
Ne. Ale vyřiď Sue, že mě musí navštívit.
Je doma a připravuje se.
- Musím s ní mluvit. - A ona chce mluvit s tebou.
Proto chtěla, abych tě pozval na dnešní večírek.
Fajn, řekni Sue, že dnes nemůžu přijít.
Řekni jí, žes mi řekl, cos mi měl říct,
ale já ti říkám, aby přišla...
Už mě nebaví dělat vám posla.
Prostě večer přijď. Bydlíme hned vedle.
Občas mi přijde, že je ten trávník dlouhý aspoň sto mil.
Pozvali mě vůbec?
Mami, musíme tam všichni.
O Sueiných večírcích se mluví v celé Nové Anglii.
O tom posledním napsali:
„Paní Dickinsonová z Amherstu oslnila na svém dalším úspěšném večírku.
Salónek její překrásné vily „Evergreens“
byl plný smetánky Nové Anglie.
Podávalo se italské víno a těžko říct, co plynulo příjemněji,
alkohol nebo konverzace.“
To je úžasné.
Sue je influencerka.
- Vážně? Nemůžu uvěřit, že ji znám. - A hádej, kdo přijde.
Ithamar Conkey?
Ne. Pan Samuel Bowles.
Šéfredaktor Springfield Republican.
Sue se s ním zná. Pozvala ho a on přijde.
Je to mediální magnát.
Možná o nás napíše. Možná budeme slavní.
Musím si najít nějaké šaty. Musí být nádherné.
Jdu se převléknout.
Proč se všechno musí měnit?
Louky - mé Hory - mé
Všechny lesy - nekonečné hvězdy
Co nejvíc poledne, kolik snesu jen
Svým omezeným zrakem
Pohyb pijících ptáků Jantarová cesta zrána
Kdyby oči mé vídat mohly je denně
Ta zpráva by zničila mne
Ahoj, Maggie. Ani jsem si tě nevšimla.
Dobrá služebná umí být neviditelná.
Už jste toho napsala tolik.
Brzy bude ta truhla plná.
Budeme muset vaše prádlo uložit jinam.
Můžeš je těmi prostěradly zakrýt?
Vaše rodina přece ví, že jste básnířka.
I tak si chci uchovat pár tajemství.
Nechám vás pracovat.
I když nechápu, jak přes ten hluk od vedle můžete psát.
Zdá se, že je tam pořádně živo.
Jdeme.
Je to tu skvělý! A mají ústřice!
Ústřice jsou levné a dostupné jídlo.
- Hej, Shipley. - Dickinsone!
Vypadáš dobře. Máš to tu pěkné.
Můj otec ze mě udělal partnera.
To je bezva.
Taky jsem obchodník.
Měli bychom probrat portfolia.
Jo. Snad se ještě uvidíme.
Jistě. Bydlím u vašich. A s tvou sestrou jsme zasnoubení.
Nejsme.
Brzy budeme, ale jdeme na to pomalu.
- Z respektu. - Dobře.
Snad se k tobě chová líp než Joseph Lyman.
- Já to zvládnu. - Lyman! Kde je mu konec?
Odjel do New Orleans.
No jo. New Orleans.
Big Easy, co?
Jo. Prý je to tam velká pohoda.
A tabák je šíleně levný.
Jo. Kvůli otroctví.
Ten klavírista je skvělý.
Tuhle skladbu neznám. To je Handel?
Myslím, že ano.
- Mně to nic neříká. - Abby.
Dobře.
Co založit smyčcový kvartet?
To už tu bylo, ale Tošiaki nepřišel na zkoušky.
Měl jsem kaligrafii.
- Jane, měla bys hrát sólo. - Asi ano.
A co čtenářský klub?
Jistě, co chceš číst?
Nevím. Emersona?
Emersona ne.
Dobře. Melvilla?
A co Hawthorna?
Víte, že spolu všichni spí?
- To je bezva. - Já vím.
Na čtenářský klub nemám čas. Můj život je chaos.
Panebože, Jane, to je.
Mám dítě. A jsem vdova.
Nechápu, jak to zvládá.
Nemůžu uvěřit, že mi hned po porodu zemřel manžel.
Jsi nesmírně silná a jsme na tebe pyšní.
Včera jsem omdlela.
Samozřejmě. Jsi přece vdova.
Já vím.
Bravo.
Máš krásné šaty.
Díky.
Ty ti ušila Betty?
Ne, já už u Betty nenakupuji.
Jsou z New Yorku.
Původní návrh je vlastně z Vídně.
Dejte jí prostor.
- Omdlela. - Bezva.
SAFÍR
Než jsem přišla o zrak Ráda jsem se dívala
- Večerní noviny. - Děkuji.
- Přijdeš do stodoly? - Pokusím se.
Večírky se protáhnou.
Budeme pracovat celou noc, ano?
Večerní noviny. Mimochodem, kde je pan Bowles?
Myslela jsem, že už tu bude.
- Sue, přišla jsem za tebou. - Co máš s očima?
Doktor si nebyl jistý. Asi iritida.
Ne, Emily. Máš na obličeji inkoust.
Pojď se mnou.
Jen ty jsi schopna přijít na večírek špinavá jako mýval.
Nejsem tu kvůli večírku, ale kvůli tobě.
Dokud ještě vidím, chci se na tebe dívat.
Jsem hostitelka.
To jsi vždycky. Děláš toho tolik.
No tak, čekám celý den. Celý týden.
- Musím to vědět. - Emily.
Co říkáš na mé básně? Pověz mi to.
Moc se mi líbily.
Vážně?
Díkybohu.
Děkuji.
Tvé básně se mi vždycky líbily, ale tyhle nové...
- Co? - Jsou úžasné.
Pokračuj. Prosím. No tak, povídej.
Když je čtu, jako by...
...jako by mi mělo puknout srdce.
Ach, Sue.
O to mi jde.
To chci, abys cítila.
Jo.
Je to... Občas je to až nesnesitelné.
Je to...
Občas to bolí.
Co... Co tím myslíš?
Tvé básně...
Co?
Vyvolávají ve mně pocity, které nechci cítit.
Jaké?
Jako když jsem přišla o dítě.
Ach, Sue.
Asi je hloupost nazývat ho dítětem.
Ne, není.
Ještě nebylo... vyvinuté.
Ale něco to bylo. A...
...pak to bylo pryč.
Mluvíš... o tom někdy s Austinem?
Ne, nic neví.
- A přísahala jsi... - Já vím.
- ...že mu to neřekneš. - Já vím. Slibuju.
Proboha, koukni na mě.
Mám se věnovat hostům,
a místo toho jsem tady a mám na krajíčku.
Proč mi to vždycky děláš?
Jsem moc ráda, že jsi přišla,
protože přijde někdo, s kým tě chci seznámit.
Vlastně jsem ho pozvala jen kvůli tobě.
Co? Kdo je to?
Sam Bowles, šéfredaktor Springfield Republican.
Je to vlivný muž s dobrým vkusem a rád publikuje ženská díla.
Emily, ten muž tě může proslavit.
Myslíš... že mi vydá básně?
Ano. Emily, už je čas.
Musíš své básně ukázat světu.
Nemůžu publikovat. Otec to neschválí.
No tak. Nechoď na mě s tou starou výmluvou.
Už jsi dospělá. Musíš se rozhodovat sama.
- Otec už ti nemůže stát v cestě. - Vždyť ne. Nemůžu.
Ale můžeš.
Tvé básně jsou geniální.
A dlužíš to světu.
Nepotřebuji, aby je svět viděl. Stačíš mi ty...
Už nemůžu být tvoje jediná čtenářka.
To nestačí. Potřebuješ víc.
A proto jsem toho muže pozvala.
Ten muž si tvé básně zamiluje.
Pane Bowlesi, tak jste přišel.
Nechtěl bych být nikde jinde. Jak se máte, Suzie? Co je nového?
Same, tohle je moje švagrová, Emily Dickinsonová.
No jistě. Ta slavná básnířka. Hodně jsem o vás slyšel.
Nikdo o mně neslyšel.
Mou povinností je vědět věci dřív než ostatní.
Jsem novinář. Musím mít nastražené uši a zůstat o krok napřed.
Svět se rychle mění a novinařina také.
Co to máte na obličeji?
To je inkoust.
Jste zajímavá.
Zajímáte mě.
Za poslední tři dny jsem byl v pěti městech,
cestoval jsem vlakem a potkával spoustu lidí.
Je to zajímavá doba.
Právě pan Bowles udělal z týdeníku Springfield Republican deník.
Byl to jeho nápad.
Chybami se člověk učí.
Jsem na zprávách závislá.
Jak jsem řekl, hodně jsem toho o vás slyšel.
Podle všeho píšete výjimečné básně.
Je to génius, Same.
Bude vaším novým objevem.
Tak kdy mi dáte přečíst nějakou báseň?
Emily, mohla bys nám něco zarecitovat.
Hned teď.
To bych moc rád.
Nikdo?
Emily?
No tak, tohle je tvoje chvíle.
Tak bezpečnější
Jen svou duší
Na okenní tabuli
Kam jiní tvorové svůj zrak upínají
A slunce nedbají
Není v pořádku.
Dnes ne.
- Prosím. - Raději ne.
To je celá Emily Dickinsonová.
Je to s ní těžké.
Chcete novou Ameriku?
Naše noviny se jmenují Constellation. Přinášíme změnu, revoluci.
Každý z nás na ní bude mít podíl.
- Děkuji, že jste přišli. - Díky.
Překlad titulků: Petra Kabeláčová