Dokumenten om Emily Dickinsons liv
fram till Sues och Austins giftermål
är fullödiga och sakliga jämfört med dem som skulle följa.
Från de närmast följande åren finns bara en handfull brev bevarade.
HELENA AV TROJA SKA DÖ, MEN ALDRIG HELEN AV COLORADO
Kanske finns sanningen dold i hennes dikter.
TILL SUE
GIFTERMÅL
STEPHEN FINNER "SIN MOR".
HIGGINS & SEITER FINPORSLIN
TILL SUE
Mrs Dickinson.
EN SMAL KILLE I GRÄSET RIDER IBLAND
Titta rakt fram. Slappna av.
Doktorn, vad tror ni?
-Det ser inte bra ut. -Ska jag bli blind?
-Nej. Inte blind. -Tack och lov. Vilken lättnad.
Ser du fortfarande suddigt? Ser du blixtar ibland?
Ja. Ibland när jag skriver tonar kanterna på pappret bort.
-Skriver du ofta? -Hela tiden.
Det får du nog dra ner på.
Sluta skriva?
Kan allt skrivande skada hennes ögon?
Allt är möjligt.
Herregud. Kära Emily, du får inte göra nåt som skadar dina ögon.
Nåja, du håller inte på att bli blind.
-Du ser? -Hon verkar lida av irit.
Det är irisinflammation.
Och en släng av närsynthet.
Jaha. Vad är behandlingen?
Sitt i dunkla rum om du kan.
Undvik solen. Och kom ihåg att inte lita på vad du ser.
-Undvika solen? -Ja.
Bara det?
Men för tusan.
Jag betalar bra för omöjliga råd.
"Undvika solen"? Hon är väl ingen fladdermus?
Det är okej, pappa. Jag behöver inte solen. Jag har ju månen.
Tyst, Emily. Ser du inte att jag skriker åt honom?
Om du vill kan du stanna några dagar till.
-Jag kan göra fler undersökningar. -Jag vill hem.
Här är räkningen.
Ni är en skurk.
Jag är faktiskt USA:s förste oftalmolog.
Det här är skandalöst!
Kom tillbaka om sex månader så får vi se om det har blivit bättre.
-Så du tror att det kan bli bättre? -Nej.
Det blir bara värre.
Innan mitt öga släcktes
Innan mitt öga släcktes - tyckte jag om att se
som andra varelser med ögon - och inget annat sätt jag vet -
Men skulle det sägas mig Idag, o salighet -
Att himlen kan bli min
För min del vet jag att mitt Hjärta Skulle spricka mitt itu -
Det här är rena rånet. Otroligt.
Måste du muttra hela tiden?
Jag försöker räkna ut hur tre dagar hos läkaren
kan kosta lika mycket som en Europaresa.
Förlåt att jag är så dyr i drift.
Nej, det är inte du, raring. Jag lägger knappt ut nånting på dig.
Det är tyvärr din bror.
Jag har lagt ut alldeles för mycket på hans hus.
Han ska ha det bästa av allting.
Och så kom börskraschen och järnvägen gick i konkurs...
Har du nåt emot att jag fortsätter tänka?
Nej.
Du är verkligen en poet. Du skriver jämt nuförtiden.
Vad tänker du göra med alla dikter? Du visar dem aldrig för mig.
Jag kan... Jag kan inte visa dig dem.
Varför inte?
Du skulle inte förstå dem.
Du har nog rätt.
Jag hoppas bara att du hittar nån som kan förstå.
Oroa dig inte. Jag har nån.
Lång väg från New York.
-Tack för att du kom. -Självklart. Jag tar den här åt dig.
Ja. Försiktigt.
Du anar inte hur mycket jag har lagt ut på det här.
Det gör jag säkert inte.
Jösses. Måtte hon gilla den.
Sådär ja.
Tack igen, Henry.
-Mr Dickinson, innan du går... -Säg Austin.
Det känns bekvämare så.
-Nåväl, Austin. -Ja.
-Jag undrar... -Ja?
...om ladan är ledig ikväll?
Ja. Absolut.
Hur ledig som helst.
Går det bra om jag...
Gör som du vill där inne, Henry.
Om nån ställer frågor, så skicka dem till mig.
-Du är vänlig, mr Dickinson. -Austin.
Nåväl.
Din far är väldigt sparsam nuförtiden.
Han gnäller över varenda utgift.
Han har även bett oss att ha en inneboende.
-Ursäkta? -Jag blev också chockad.
Jag sa: "Hur respektabla kommer vi att vara
om vi har en främling boende i huset?"
Lyckligtvis hittade jag nån vi redan känner.
Minns du den trevlige unge mannen som hoppade av Austins klass i college?
Mr Shipley.
-Vänta, mamma, han som jag brukade... -Han är visst redan här.
Goddag, inneboende.
Hur står det till?
Vad är det som händer?
Hej.
Pratade jag för mig själv?
Jag tycker mig känna igen dig. Vad heter du?
Jag är ingen!
Vem är du?
Jag är Emily Dickinson från Amherst.
Jag måste ha träffat dig tidigare. Du verkar så bekant. Jag...
Tack.
Jag...
Hallå, vem är du?
Tåget har inte ens restaurangvagn. Inte konstigt att järnvägen gick i stöpet.
Vem pratade du med?
Ingen.
Fina dockor.
Vad gör du här?
Sist jag hörde var du i Kentucky och gjorde hembränd whisky.
Jag sålde faktiskt läkemedel,
en av mina många framgångsrika affärssatsningar.
Jaha. Om den var så framgångsrik, vad gör du då här i Amherst
som hyresgäst i mina föräldrars hus?
Jag är glad att du frågade.
Jag kom för din skull.
-Jag är förvånad att du minns mig. -Visst minns jag dig.
Du är den mest rena, enkla, stillsamma, traditionella flicka jag nånsin känt.
Och det är därför...
...jag vill gifta mig med dig.
Ship.
Vi låg med varandra en gång,
och sen låg du med nån annan samma natt.
Inte särskilt ridderligt av mig.
Du ska få se att jag har förändrats, Lavinia.
Jag är inte längre en studieavhoppare som blev full och åkte kälke ner i sjön.
Jag är en seriös vuxen man med entreprenörsinstinkt
och en djup respekt för kvinnor som förkroppsligar traditionella värderingar
som undergivenhet, kyskhet
och villighet att sköta hushållet.
Men jag är inte sån.
Du är Lavinia Dickinson.
Du har tebjudningar för dina katter.
Nåväl, men jag har också förändrats.
På vilket sätt har du förändrats?
Jag ska visa dig.
Vänta, vänta. Vad gör du?
Ska vi inte vänta? Tills vi är gifta?
Henry "Ship" Shipley...
...du har ingen aning om vem du har att göra med.
Det känns skönt att vara hemma.
-Vi är hemma! -Hallå?
De är hemma igen efter resan.
Vad sa doktorn?
Du anar inte hur svårt det här har varit för mig.
Mor, det är jag som har ögonproblem.
Och jag har en dotter som håller på att bli blind.
Jag ska inte bli blind.
Gode Gud, varför händer det här mig?
Det gör det ju inte.
En blind dotter att ta hand om.
Märkliga inneboende i huset.
-Tapeterna spricker. -De är ju nästan nya.
-De är redan omoderna. -Jag ska inte bli blind.
-Oroa dig inte. -Det gläder mig att höra.
-Jag har saknat dig. -Och jag dig, Vin.
Jag har mycket skvaller att berätta.
Beklagar. Jag har inte tid. Jag måste fortsätta arbeta.
Vänta, varför så bråttom?
Du har varit borta i tre dagar. Vill du inte säga hej?
Nej. Jag vill skriva.
Mitt huvud är sprängfullt av idéer.
Nej, du borde inte skriva, sa doktorn. Du skadar ögonen.
Så stick ut mina ögon och få det gjort.
Jag behöver inte mina ögon för att se.
Allt jag behöver är min själ.
Det är med den jag ser sanningen.
Och en blind kan se sanningen, så låt mig vara blind.
Bara jag har min poesi, så fruktar jag inte mörkret.
Du ser. Allt blir bra igen.
Em, vänta.
-Hej. -Hej.
Sue undrar om du kommer på bjudningen ikväll.
Nej. Men Austin, be Sue att komma och hälsa på mig.
Hon är hemma och gör sig klar.
-Man jag måste prata med henne. -Och hon vill prata med dig.
Därför bad hon mig särskilt att be dig komma på bjudningen ikväll.
Nåväl, hälsa Sue att jag inte kan komma på bjudningen ikväll.
Säg att du sa åt mig att hon bad dig be mig komma dit,
men jag säger åt dig att hon ska komma...
Jag är trött på att vara mellanhand.
Kom till bjudningen, bara. Vi bor ju grannar.
Ibland verkar den där gräsmattan vara 15 mil lång.
Är jag ens inbjuden?
Mamma, vi måste alla gå dit.
Sues bjudningar är omtalade i hela New England.
Jag minns tidningsklippet från den senaste.
"Mrs Austin Dickinson, Amherst, var strålande vid sin senaste soaré.
Salongen i hennes ståtliga villa, Evergreens,
var fylld av gräddan ur New Englands societet.
Italienskt vin serverades, och det var svårt att säga vad som flödade ymnigast,
drycken eller konversationen."
Det är inte klokt.
Sue är en trendsättare.
Verkligen? Tänka sig att jag känner henne.
Gissa vem som kommer ikväll.
Ithamar Conkey?
Nej. Mr Samuel Bowles.
Chefredaktören för The Springfield Republican.
Sue har kontakt med honom och har dragit i trådar, och han kommer.
Mamma, han är en mediemogul.
Han kan skriva om oss alla i tidningen. Vi kan bli berömda.
Jag måste hitta nåt att sätta på mig. Nåt otroligt snyggt.
Jag måste gå och byta om.
Varför måste saker förändras?
Ängarna - mina - Bergen - mina -
Alla skogar - stjärnor utan slut -
Så mycket av middagstiden jag orkar med -
Mellan mina ändliga ögon -
De drickande Fåglarnas rörelser - Morgonens ambrafärgade Väg -
För mig - att se på när jag vill
Nyheten skulle slå mig med häpnad -
Hej, Maggie. Jag visste inte att du var här.
En god piga vet att hålla sig osynlig.
Ni har skrivit så mycket.
Snart är hela kofferten full.
Snart behöver vi en ny plats för ert nattlinne.
Lägg lakanen ovanpå så att de inte syns.
Hela familjen vet ju att ni är en poet.
Jag vill ändå ha några hemligheter kvar.
Ni ska få skriva i fred.
Fast jag förstår inte hur ni kan skriva med allt väsen hos Sue och Austin.
De verkar dansa de nyaste jiggarna.
Sätt igång.
Vilket ställe! Och det finns ostron!
Ostron är faktiskt billig och lättillgänglig föda.
-Tjänare, Shipley. -Dickinson!
Det verkar gå bra för dig. Vilket fint hus.
Pappa gjorde mig till partner i firman.
Fantastiskt, kompis.
Jag är själv affärsman.
Vi borde diskutera våra aktieportföljer.
Jag hoppas vi ses snart.
Absolut. Jag bor hos dina föräldrar. Och din syster och jag är trolovade.
Inte alls.
Vi har lovat att trolova oss, men vi tar det sakta.
-Av respekt. -Okej.
Måtte han behandla dig bättre än Joseph Lyman.
-Jag klarar mig nog. -Lyman! Vad hände med honom?
Han åkte till New Orleans.
Åh, jag förstår. Nola.
The Big Easy, va?
Ja. Det lär vara ett häftigt ställe.
Och tobaken är vansinnigt billig.
Ja. På grund av slaveriet.
Vilken underbar pianist.
Jag har aldrig hört stycket förut. Är det Händel?
Jag tror det.
-Vi får se vad som Händel. -Abby.
Förlåt.
Vi borde starta en stråkkvartett.
Vi försökte, men Toshiaki kom aldrig på repetitionerna.
Jag var upptagen med kalligrafi.
-Jane, du borde spela solo. -Ja, det borde jag.
Kanske en bokklubb? Kan vi starta en sån?
Visst, vad ska vi läsa?
Jag vet inte. Emerson?
Emerson är ute.
Jaha, nåväl. Melville?
Kanske Hawthorne?
Ni vet väl att alla de där ligger med varandra?
-Verkligen coolt. -Jag vet.
Och jag har inte tid med en bokklubb. Mitt liv är galet.
Ja, Jane, det är det verkligen.
Jag har ett barn. Och jag är änka.
Jag vet inte hur hon klarar det.
Tänk att min man gick och dog strax efter födseln.
Du är så stark, och vi är så stolta över dig.
Jag svimmade faktiskt igår.
Såklart att du gjorde. Du är ju änka.
Jag vet.
Bravo.
Vilken fin klänning.
Oj. Tack.
Har du fått den sydd hos Betty?
Nej, jag är inte kund hos Betty längre.
Den är från New York.
Originaldesignen kommer faktiskt från Wien.
Ge henne luft.
-Hon svimmade. -Coolt.
INNAN MITT ÖGA SLÄCKTES VILLE JAG GÄRNA SE
-Kvällstidningen. -Tack.
-Kommer du till ladan ikväll? -Jag ska försöka.
Såna här bjudningar varar länge.
Vi får jobba hela natten.
Kvällstidningarna. På tal om det, var är mr Bowles?
Han borde ha kommit vid det här laget.
Sue, jag ville träffa dig.
Vad är det för fel på ögonen?
Doktorn var inte säker. Irit, troligen.
Nej, du har bläck i hela ansiktet.
Följ med mig.
Bara du skulle komma till en bjudning och se ut som en tvättbjörn.
Jag är inte här för bjudningen, utan för dig.
Så länge jag ännu kan se, vill jag se på dig.
Men jag har gäster.
Det har du jämt. Du sliter ut dig.
Jag har väntat hela dagen. Hela veckan.
-Jag måste få veta. -Emily.
Vad tyckte du om mina dikter? Säg det.
Jag älskade dem.
Gjorde du?
Tack och lov.
Jag har alltid älskat dina dikter. Men det här nya var...
-Vadå? -...fantastiska.
Säg mer. Snälla. Säg mer.
När jag läser dem är det som om...
...mitt hjärta nästan exploderar.
Åh, Sue.
Det var det jag ville.
Det var så du skulle känna.
Ja.
Ibland blir det nästan för mycket.
Det...
Det kan bli så smärtsamt.
Vad... Vad menar du?
Det är bara det att dina dikter...
Vadå?
De får mig att känna saker jag inte vill känna.
Som vad?
Som när jag miste barnet.
Åh, Sue.
Det är väl dumt att kalla det barn.
Nej, det är det inte.
Det var inte ett barn... än.
Men det var nånting. Och...
...sen var det borta.
Pratar du nånsin... med Austin om det?
Nej. Han vet ingenting.
-Och du lovade... -Jag vet.
-...att inget säg. -Jag vet. Jag ska inte, jag lovar.
Jösses, så jag gör.
Jag förväntas vara värdinna för bjudningen där ute,
men här är jag på gränsen till tårar.
Varför blir det alltid så med dig?
Hör på. Jag är så glad att du kom ikväll,
för det kommer nån som jag vill att du ska träffa.
Jag bjöd honom särskilt för att ni skulle träffas.
Vadå? Vem?
Sam Bowles, chefredaktör för The Springfield Republican.
Han är mäktig, har god smak och älskar att publicera kvinnor.
Emily, han kan vara den som ställer dig i rampljuset.
Du menar... publicera mina dikter?
Ja. Emily, det är dags.
Dina alster måste delas med världen.
Men det går inte. Pappa skulle misstycka.
Lägg av. Kom inte med den gamla ursäkten.
Du är vuxen nu. Du måste göra dina egna val.
Låt inte din far stå i vägen mer.
Jag kan inte.
Jo, du kan!
Dina dikter är genialiska.
Det är din plikt att låta världen se dem.
Jag vill inte att världen ska se dem, bara att du...
Jag kan inte vara din enda läsare längre.
Det räcker inte. Du behöver fler.
Och därför bjöd jag in den här mannen ikväll.
Han kommer att bli förälskad i dina dikter.
Mr Bowles, du är här.
Jag vill inte vara nån annanstans. Hur mår du, Suzie? Några nyheter?
Sam, jag vill att du träffar min svägerska, Emily Dickinson.
Självklart. Den berömda poeten. Jag har hört mycket talas om dig.
Oj. Ingen har hört talas om mig.
Det är mitt jobb att ta reda på saker före alla andra.
Jag är tidningsman. Jag måste vara alert och steget före.
Världen förändras fort, liksom nyhetsbranschen, ska jag säga.
Vad har du i ansiktet?
Åh, det är bläck.
Du är intressant.
Jag är intresserad.
Jag har varit i fem städer de senaste tre dagarna, Suzie,
Jag har farit runt med järnvägen och träffat så många människor.
Det är en fantastisk tid att leva i.
Det var mr Bowles som förvandlade The Springfield Republican
från en veckotidning till en dagstidning.
Det var hans innovation.
Det går undan i svängarna.
Jag är helt beroende av nyheterna.
Som jag sa har jag hört mycket om dig.
Du är tydligen en skriftens mästare.
Hon är ett geni, Sam.
Hon kommer att bli din nya upptäckt.
Nå? När får jag läsa en dikt?
Emily, du kan recitera en för oss.
Här och nu.
Jag vill gärna höra den.
Ingen?
Emily?
Skärp dig, det här är din chans.
Så säkrare -
gissa - med bara min själ
Mot fönsterrutan
Där andra varelser vilar sina ögon -
Oförsiktigt - mot Solen -
Det är nåt fel med henne.
Inte ikväll.
-Snälla. -Jag föredrar att låta bli.
Typiskt Emily Dickinson.
Hon är märklig av sig.
Vill du ha ett nytt Amerika? Vill du?
Vår tidning heter The Constellation. Vi ska bringa förändring, revolution.
Vi ska alla göra vår del.
-Tack så mycket för att ni kom. -Tack.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson