Г-Н ДИКИНСЪН, АМХЪРСТ
СЛЪНЦЕТО
Какво има, миличка?
Не мога да пиша.
Не очаквах да чуя това от теб.
Откакто му дадох стихотворение.
На кого?
На г-н Болс.
Предадох му го преди две седмици.
Каква ужасна дума, нали?
"Предаване". Сякаш той има контрол над мен.
Като че ли ми е господар.
Някои хора това ги възбужда.
Защо не можеш да пишеш?
Какъв би бил смисълът, ако отхвърли това, което му дадох?
Как реши, че ще го отхвърли?
Не знам.
Нищо не знам.
И не знам кога ще знам.
Животът ми е спрял на едно място.
Направих огромна грешка.
Сигурно още не го е прочел.
Зает човек е, ще стигне и до това.
Дотогава ще се сбръчкам и ще умра.
Емили?
Какво става?
От горе чувам как хленчиш.
Празна съм.
Пресъхнала. Куха.
Безполезна коруба.
В творческа криза е.
Дикинсън
ЦВЕТЪТ СЛЕД СЛЪНЦЕТО ПОГЛЕЖДА
Да си казала на братята си, че ни трябва клозет?
Не, госпожо.
Как тогава ще обясниш тая дупка?
Може да са я направили младите ви гостенки.
Вчера наобикаляха бараката с инструментите.
Как може момичета да изкопаят тази огромна дупка!
Не сте наясно какво може млада девойка.
Повече не можем да ги държим у дома.
Не са я изкопали момичетата на Нюман.
Сестра ти и зет ти явно доста са ги глезили.
От Бруклин са.
Това не е извинение.
Като котето съм,
в дълбока дупка, без изход.
Я пробвай да напишеш лимерик.
Трябва да поговорим.
По-късно, отивам да гледам птици. - Не търпи отлагане.
Момичетата са необуздани. Оставим ли ги, ще съсипят дома ни.
Не го допускай!
Трябва да обърна внимание на жълтокръстната дървесница.
И аз искам внимание!
Може ли да дойда с теб? Искам да се разведря.
Чудесна идея!
Лекарят е казал да се пазиш от слънце. - Ами, шарлатанин!
Хайде, отиваме.
Братята ми ще извадят котката.
Горката. Как се казва?
Мисля, че тази е Барабанистката.
Тя хапе.
Дали нашите са забелязали, че винаги си при мен?
Не знам. Това тревожно ли е? Да престанем?
Не, не. Обичам да нарушавам правила. - Добре.
Не става.
Дай ми минутка.
Добре.
Нищо не прави.
Явно защото не бива да го правим.
Не ти ли е приятно?
Не, напротив, дори ми е твърде приятно.
Но не бива така. Не е редно.
Да. - Недей.
Опитвам се да спазвам етикета.
Да съм възпитан.
Но при всеки мой опит да ти целуна ръка, ти ме бутваш в леглото.
Не знам. Започвам да се чувствам използван.
Моля? - Мразя жените да правят така с мен.
Искат ме само заради тялото ми.
Какви жени?
Я чакай.
За Лола ли говориш?
Боже!
Дори при споменаването на името й в носа ме блъсва мирис на цирк,
чувам как плясва камшикът й и виждам перверзните извивки на...
На кое? - На танца й "паяк".
Танц паяк...
Дори не бе истинска танцьорка, нямаше вещината.
Кажи ми повече за "паяка". - Не, виж... Трябва да забавим темпото.
Не за това се върнах. Това е Нова Англия, не Дивия запад.
Не мога да...
Не мога пак да се влюбя в жена като Лола.
Не съм такъв човек.
Затова дойдох при теб, Лавиния.
Да станеш майка на моите деца.
Дори не сме сгодени.
По дяволите.
Хрумна ми нещо.
Виж.
Червена мухоловка.
Американска сойка. Насам.
Някъде там. Ето я.
Вярно!
Помага ли ти?
На какво?
Питам дали си по-добре.
Не.
Още се чувствам ужасно.
Пак ли нещо с очите?
Да. Творческият ми поглед.
Не виждам нищо.
Мислех, че стиховете не секват.
Да, но сега спряха.
Ще ми се да можех някак да помогна...
Но не съм имал твоя поглед.
Беше чинка.
Ето една чудна птичка.
Къде? Коя е?
Ето там - брат ти.
Интересното на кората е...
Татко!
Ела да ви запозная.
Кой е той?
Специален гост от Асоциацията за дървесна украса в Амхърст.
Г-н Фредерик Лоу Олмстед.
Олмстед, а?
Той е дизайнерът на големия парк в центъра на Ню Йорк!
Паркът ще стане невероятен. Питам се как ще го кръстите?
Мислех си за Сентрал Парк.
Чудесно.
Става. Не е чак прекрасно.
Познай на какво още е дизайнер? - На какво?
Общинските земи на Амхърст.
Прекрасно!
Стига бе.
Стига ли?
Не, добри ми човече. Точно обратното!
Не бива да спирам.
Гледайте сега. Той така работи.
Пристигам на съответното място. И се вслушвам.
Не говоря на мястото. Оставям го то да ми говори.
Какво ви казва то?
Още не съм го чул, нямах време.
Стоим на това място вече от час.
Какво е един час?
За мащабите на вселената един час е нищо.
Трябва да изхвърлим часовниците.
Природата има свой ритъм.
А сега трябва да се разходя.
Не съм срещал по-интересен човек!
Творчески гений. Ас на Асоциацията за дървесна украса.
Отивам с него.
Почакай, Емили, какво правиш?
Мисля, че той ще ми помогне.
Нали аз ти помагах?
Г-н Олмстед.
Безполезен баща съм.
Как можа да го кажеш!
Отгледал си три деца. Всички сме добре.
Я стига.
Едва сте си стъпили на краката.
Сега трябва да се грижа за още две.
Имаш предвид девойките. - Да.
Да, момичетата на Нюман.
Държат се невъзпитано, майка ти не е доволна.
Имам нещо наум.
Какво?
Ще ги осиновя.
Какво каза? - С удоволствие ще ги осиновя.
Жал ми е за тях. Пък и у дома има много място.
Горе има детска стая.
Пък и понякога у дома е самотно.
Сигурен ли си?
Най-малко това мога да направя. Та нали наследството им плаща дома ни.
Това е така. А и майка ти ще си отдъхне.
Ще го направя с радост. Ще ги взема.
Така да бъде. Проблемът е решен.
Ура.
Остава да кажа на Сю.
За мен направата на парк е равнозначна на рисуване на картина, писане на стих.
На стихотворение? Наистина ли?
Да, няма никаква разлика.
Аз съм артист. Композирам.
Просто моето платно е земята, а стиховете ми са природните суровини.
Ето, този камък, да речем.
Той точно би предал моето волеизявление.
О, не!
Какво става?
Розовият храст е ужасен.
Какво не му е наред?
Кажете откровено,
бихте ли приседнали до него в умиротворение?
Вероятно.
Не ми е достатъчно.
Не. Този храст си отива.
Почакайте малко. Нека поне опитам.
Как е?
Може ли да седите до този храст с книга
и да се чувстване несмущавана от света?
Ще усещате ли изцеление от грубата намеса на градския живот?
Мога да чакам дълго.
Честно казано, не.
Храстът си отива.
А какво правите, когато не знаете какво да правите?
Когато не знам ли? - Да.
Чакам.
Колко чакате? - Хубаво е.
Колкото е необходимо.
Месеци, години...
Явно сте твърде търпелив. - Творенията ми ще останат за векове.
Поколения наред ще се радват на парковете. Парковете ми биха спасили демокрацията.
Не бива да бързам.
Имали ли сте застои?
Не, не търпя застой.
Вижте това!
Рядко съм виждал по-хубав таксус баката.
Таксус... Какво?
Вижте краищата.
Въпросът е реят ли се?
Разливат ли се без усилие, като вълна?
Карат ли сърцето да пее?
Америка, страна на свободата, в която всички класи се сливат като равни.
Елате. Ще разберем.
Какво?
Но какво...
Боже.
Паднал съм в дупка.
Ехо?
Хей!
За бога.
Ехо?
Паднах в дупка!
Не е за вярване.
Сам пише, че е бил в салон в Грейт Барингтън
на лекция на френолог.
Опипвали са скулите му.
Френологията е много модерна.
Трябва да освежим партитата.
Няма да се дам на салон в Западен Масачузетс.
Познавам домакинята. Едва ли може да произнесе "френология".
Сю!
Ето те. Вълнуващи новини!
Какви?
Клара и Ана Нюман, прелестните ми малки братовчедки,
ще живеят у нас, тук, в "Евъргрийнс".
Не е ли чудесно?
Какви ги говориш?
Да дадем дом на горките деца.
Човек може да осинови братовчеди, нали? - Дори не си ме питал.
Не ги искам у дома. - Но те няма къде да отидат.
Сираци са, без дом.
Каквато бе ти, преди да се оженим.
Точно това ми трябва - две същества, напомнящи ми ужасното минало.
Сю...
Прояви човещина.
Защо искаш да са у дома?
Защото...
Искам дете.
Остин.
Искам дете, но съм ти обещал да не те моля да имаме свое.
Това е шанс и да бъда баща на момичетата, и да спазя обещаното на теб.
Мисля, че е редно да покажеш радост.
Явно вече си взел решение.
И ще стане така.
Приготви детската.
Благословен да бъде този ден.
Помощ!
Ехо?
Казвам се Едуард. Паднах в дупка.
Едуард?
Хей!
Ехо?
Едуард? - Скъпа, ти ли си това?
Здравей!
Ти ме откри. Слава богу!
Паднал си в дупка.
Това го знам. В дупка съм. Ела да ме извадиш!
Хайде, жено, помагай.
Какво правиш? Не...
Добре.
Така...
Какво направи?
Съжалявам, но ще проведем разговора сега!
Волю или неволю.
Наистина не му е времето.
Моментът е идеален. Тук не можеш да ме избягваш.
Не, майко, не съм те избягвал.
Заклевам се, ако пак ме наречеш "майка",
ще заровя и двама ни в тази дупка.
Мили боже, какво те прихваща?
Какви са намеренията ти по отношение на момичетата?
Въпросът е решен.
Говорих с Остин, ще ги вземе у тях.
Да!
Ето на, вслушвам се в думите ти, дори да не изглежда така.
Искам да го показваш.
Заради Панаира на говедата, значи.
Щях да ти се реванширам.
Минаха три седмици.
Имах много работа.
Омръзна ми все да имаш работа.
Децата вече са отгледани.
Сега е времето, когато би трябвало да преоткрием страстта от младостта си,
когато не беше само на Панаира.
Случваше се и на Коледа, на Великден.
Бяхме дръзки, помниш ли?
Когато заченахме Лавиния посред бял ден.
А като застлахме леглото с нова покривка и се престорихме, че сме в хотел?
Беше прекрасна върху нея...
Защо вече не го правим?
Как да ти отговоря...
Остаряхме.
Не помнех плета така висок!
Нито така дълъг... Май се загубихме.
Това е добре. Надявах се да се изгубим.
Така ли?
Целта е именно да се изгубим.
Не обичате ли да се загубвате? - Не знам.
Сега се чувствам изгубена, като седна да пиша.
Празният лист се взира в мен.
Това не е точно изгубване.
Просто не сте вглъбена в себе си и усещате шума на околния свят.
Аз говоря за такова потъване в нещо, че да се разтвориш в него,
да загубиш представа за време, място, хора...
Оставате само ти и полетът. Сигурно ви е познато.
Случвало ми се е.
Но вече не.
Значи трябва да се изгубите. Напълно.
Хайде, да навлезем по-навътре.
Лола.
Лола Монтес.
Казвам се Лавиния, но...
Наричайте ме Лола.
Викайте ми Лола.
Изпълнявам танца "паяк".
Не!
ЛАВИНИЯ ДИКИНСЪН, ОМЪЖИ СЕ ЗА МЕН
Какво ще кажеш, скъпа?
Обезобразил си имота на нашите. - Да.
Забравих, че една жена трябва да бъде неприятно изненадана,
за да каже "да".
Помислих си, че ме отвличат.
Значи съм успял!
Сега не можеш да ми откажеш.
Не и пред всички тези хора.
Кажи "да"! Кажи "да"!
Как успя да ги накараш?
Бизнесмен съм.
Добре, но аз... - Добре?
Значи добре?
Тя каза "добре"!
Ще ме направиш най-щастливия мъж.
Джейн, мъчно ли ти е за мъжа ти? - Аби!
Явно вече ще живеем тук.
Ана. Клара.
Добре дошли в "Евъргрийнс". Дайте, ще ви внеса багажа.
Гладни ли сте? Имате ли нужда от нещо?
Каквото и да е, обръщайте се към мен.
Готин чичо, братовчед, доведен баща, приятел.
Достатъчно изгубени ли сме?
Имате ли чувство, че пак ще пропишете?
Не.
Заради един редактор е.
Дадох му свое стихотворение и сега съдбата ми е в негови ръце.
Сякаш съм цвете, той - слънцето,
и без топлината на одобрението му не вирея.
Това е лошо.
Мнението е нещо изменчиво.
То е зловещо отклоняване от красотата на занаята.
Добре. В такъв случай изобщо да не търся публика.
Славата може би...
Наистина е опасна.
Дадох едно стихотворение на един човек, и ето ме в творчески застой.
Публиката не е важна.
Самата работа е отплатата, не оценката за нея.
Проумеете ли това, овладели сте майсторството.
Прав сте.
Прав сте, но как се постига?
Просто е.
Отхвърлете ролята на цвете, бъдете слънцето.
Чу ли това?
Вече не съм цветенце.
Г-н Олмстед?
Задръж.
Добре. Нагоре и навън!
Стига си ми викал и дръж здраво.
Нищо не виждам. Главата ми е под роклята ти.
Крайно време беше.
Не те чух.
Още малко. Бутай.
Един здрав тласък!
Добре.
Ем!
Добре. Ем, сега ми помогни.
Къде отиваш?
Хубаво си поприказвахме.
Ем!
Къде отиваш?
Аз съм слънцето.
Аз съм слънцето... - Емили, ето те!
Г-н Олмстед, това вие ли сте?
Сам, божичко!
Емили, търсих те навсякъде!
Така ли?
Толкова се уплаших.
Сякаш цялото ми съзнание бе обсебено от една мисъл:
дали ще харесаш стихотворението.
Няма защо да те е страх.
Нося ти чудесни новини.
Така ли?
Прочетох го.
Блестящо стихотворение! Невероятно е.
Ще го публикувам.
Ще те издам.
Малко мое цвете.
Какво има?
Трябва да се радваш.
Да, знам.
Просто днес се чувствах много изгубена.
Няма място за притеснения.
Когато станеш известна и си пред очите на света,
повече никога няма да си изгубена.
Ела.
Добре че Маги има много братя, иначе щях да си остана в дупката.
Жалко, че дойдоха бързо. Щеше ми се да останеш там още няколко часа.
Виж ти. По-добрата ни дъщеря.
Красивата и вече сгодена Лавиния.
Наистина ли приемате да се омъжа за Шип?
Каза, че сте разрешили, но не съм сигурна...
Дадохме одобрението си. Намираме го за чудесен.
Нали, Едуард?
Приличен е.
Зашеметяващ е.
Ами предложението! Боже!
Толкова романтично!
Мечтая някой да ми бе предложил така.
Предложих ти много хубаво!
Да, с писмо,
в което анализираше колко масло месечно ще ми е нужно.
И отдолу: "Можем да сме пестеливи разумни партньори."
Хората изразяват любовта си по различен начин.
Много съм щастлива за теб!
Наистина.
Утре ще прегледаме чеиза ти.
Не знам искам ли да се омъжа.
Лавиния, имах тежък ден.
Ще се омъжиш за него и край. Лека нощ.
Тези деца ще ме пратят в гроба.
Превод Албена Христофорова