Божичко.
Ето ни тук!
ДИКИНСЪН
РАЗПОЛОВИ ЧУЧУЛИГА
Да видим защо толкова нашумя тази опера.
Всички са толкова елегантни! Трябваше да съм с пелерина.
Умирам от глад. Дали има пуканки?
В операта няма пуканки.
Така се вълнувам, че най-сетне съм тук!
Изчетох отзивите за италианската продукция.
Като опната тетива съм. - Все засукани фрази.
Трябва да се забавляваме. Скъпите билети го налагат.
Дано местата са добри. - Вижте, Сю и Остин!
Разбира се, тя е с пелерина.
Здравей.
Сю, изглеждаш великолепно!
Вие също.
Как беше у леля Лавиния? - Има мишки.
Как беше хотелът? - Нормално.
Ставаше за една-две нощувки. Не бих останала по-дълго.
Едва ли можеш да си позволиш дълъг престой.
Е, вълнувате ли се?
На премиерата сме.
И цял Бостън жужи за соло сопраното.
Да, вълшебницата Аделаид Мей.
Току-що идва от Италия, където я е обучавал самият Верди.
Но е родом от Филаделфия.
Повечето американци не са добри в операта, но Аделаид смайва Европа с гласа си.
Счупила бинокъл на зрител с до на втора октава, казват.
Стига бе.
Сигурно е легенда, няма начин.
Той дойде.
Семейство Дикинсън!
Добре дошъл в операта.
Щастие е да сме тук.
Зърнах един познат долу.
Извинете ме.
Колко внезапно.
Сам, много ти благодаря за билетите. Привилегия е да сме в ложата.
Един момент.
Къде са нашите места? - В оркестрината, на последния ред.
Защо не взе в ложа?
Да... Първо ме навираш в дупка, сега искаш и в ложа.
В оркестрината е чудесно.
Убедена съм.
Хайде, да намерим последния ред.
Добре, да вървим.
Емили, идваш ли?
Трябва да говоря със Сю.
Ариведерчи. - Си. Чао. Да.
Ще се видим след представлението.
Не тръгвай, Сам, почакай.
Нали искаше да си говорите?
Не, не е това. Исках да говоря с теб.
Добре.
Разбира се.
Поетесата иска да говори с редактора.
Добре.
Нали не си сам тази вечер? Къде е Мери?
Тя не можа да дойде.
Жалко! Така искам да се запознаем.
Да. Тя се почувства неразположена.
Отново.
Но пък за Емили това е щастлив случай.
За мен ли?
Да, можеш да седнеш в ложата при Сам.
Наистина смятам, че... - Сам, трябва!
За пръв път е на опера, а солистка е Аделаид Мей.
Кога пак ще се случи!
За чувствителен творец като Емили е важно.
Ако не възразяваш, би ми било приятно.
Просто е задължително.
Бъди джентълмен и я настани при теб.
Ако е чак там отзад, няма да види нищо.
Има проблеми с очите.
Ирит.
Добре, защо да стои празно място!
Ела.
Здравей.
Коя е тази до Болс?
Явно новата.
Нямам търпение да чуя Аделаид Мей.
Казват, че е невероятна певица.
Пеела като чучулига.
Тръпна да я чуя.
"Световна сензация на певческата сцена", гласи плакатът.
А явно е и много мила.
Така ли?
Трябва да взема интервю след края.
Ще идеш зад кулисите?
Разбира се.
Това е нова опера, има нужда от медийна подкрепа.
Това е невероятно!
Виж!
Ехо, мамо!
Защо се забави?
Няма да повярваш кой беше в бара.
Кой?
Фрейзар Стърнс.
Кой е той?
Фрейзар! Бяхме съученици.
Чудесен тип, син на шефа на колежа.
Как да не го помниш.
Да, май си спомням.
Стига де! Фрейзар Стърнс.
Най-милият тип на света.
Не бях го виждал от завършването.
Сега е в "Уест Пойнт", носи униформа.
Същински войник.
Как ми липсва компанията!
Може да организирам среща.
Какви времена бяха...
Славни времена.
И сега ти е добре, нали?
"Травиата". Означава "падналата".
Да, знам.
Така ли? - Нали учих италиански в колежа.
Да, но си прекъснал.
Добре, както и да е.
Когато за пръв път гледат опера, хората реагират доста силно.
Или се влюбват, или я намразват.
Който се влюби в нея, доживотно е.
Другите с времето се научават да я ценят,
но операта все пак им остава чужда.
Жестоко!
Пикае ми се.
Току-що ходи.
Лавиния, съвсем наясно съм.
До края ли ще остане с тази шапка?
Обирджии!
Дори не виждаме сцената.
Всички тук са...
Да, добре. Разбира се.
Толкова превзети.
Цялото ли ще е на италиански?
Божичко.
Италиански.
Щеше ми се да гледаме водевил.
Да!
Не си била на опера, така ли?
Да, никога. Само съм мечтала.
Явно мечтите ти се сбъдват.
Откакто те познавам, много мечти се сбъднаха.
Емили... - Искам да ти благодаря.
Няма нужда! Нищо не ми струва. Дори не съм плащал.
Не за това.
Не само за това.
Говоря за всичко.
Всичко, което ми даде. - Няма за какво!
За мен е всичко.
Преобърна живота ми. Преди да те срещна, бях никой.
А сега... Ще имам публикувано стихотворение!
Имаме проблем.
Така ли?
Да.
Ти...
Писала си на Мери.
Да.
Писах й.
Да. И това е било неразумно.
Но аз... Какво имаш предвид?
Писала си писмо на Мери и това й е причинило огромни притеснения.
И на двама ни всъщност. И за двама ни е крайно неудобно.
Писмото ти ужасно разстрои Мери. Точно затова не е тук тази вечер.
Отказа да дойде, защото писмото ти я засегна дълбоко.
Не разбирам.
Писала си абсурдни неща.
Наричаш ме слънце.
Пишеш, че ти е студено без мен.
Че когато напусна Амхърст, там идва зимата.
Защо ще пишеш такова нещо! - Така го чувствам.
Към женен мъж?
И пишеш до жена му?
Не съм целяла да я засегна.
Опитах се да изразя благодарност...
Но си отишла твърде далеч. - Съжалявам.
Понякога, когато пиша... Не се владея.
Знам. Това е присъщо на големите писатели.
Но си давай сметка за слуховете.
Какви слухове? - Чувала си ги.
Всеки път, когато подкрепя жена с талант,
клюката по Източния бряг е, че го правя със скрити мотиви.
А тези слухове стигат до Мери.
И я разстройват.
Нараняват я.
Въпреки че в сърцето си знае, че съм й верен.
Опитах се да съм съвсем ясен.
Интересът, който проявих към теб...
Чисто професионален е.
Нали го разбираш?
Естествено.
За мен няма друга жена освен Мери.
Не бих я подвел.
Моля те, прости ми.
Не съм искала да стане така. Уважавам дълбоко брака ти.
Това, че си предан на жена си, е нещо, което те прави прекрасен човек.
Знам, че е романтично...
Да публикуват твое стихотворение, особено след толкова чакане...
Но не забравяй друго.
Романтиката е...
Това е нещо между теб и самата теб.
Като в твоя салон е.
Извинете.
Толкова е скучно.
Вярно е. Не знам колко още бих понесъл.
Болна е от туберкулоза.
Шип, не в операта!
Давай, хайде.
Свободни сме! Свободни.
Господи, какъв ад! Беше кошмарно.
Отървахме се от боклука.
Вонлив боклук!
Остани си тук.
Боже. Моля те, да си вървим.
Хайде.
Тя е поразителна.
Сякаш сърцето ми ще се пръсне наполовина.
Трябва да тръгвам. - Сега ли?
Не биваше да идвам. Мери има нужда от мен.
Сам, почакай.
Написала съм ти нещо.
Задръж го.
РАЗПОЛОВИ ЧУЧУЛИГА - МУЗИКА ЩЕ БЛИКНЕ...
Разполови чучулига -
музика ще бликне.
Зърно по зърно, в сребрист обков.
Сю.
Присъдена на лятното утро,
за твоя слух запазена,
когато лютните спрат.
Освободи пороя и ще откриеш знак.
Струите бликат, до една са за теб.
Кървав опит, Тома неверник.
Още ли се съмняваш,
че истинска бе птичката ти?
Разполови чучулига - музика ще бликне.
Зърно по зърно, в сребрист обков.
Брависимо!
Ще докараш каретата ли?
Не, отивам да се видя с Фрейзар.
Предложи да пием по едно след операта.
И какво сега?
Оставяш ме тук ли?
Прибери се до хотела с каретата.
Сама ли?
С когото поискаш.
ПРЕСА ПРОПУСК ЗА БОСТЪНСКАТА ОПЕРА
Сторете път! Извинете.
Търсите ли някого?
Да, търся Аделаид Мей.
Разбира се.
В гримьорната си е, но на ваше място не бих отишъл.
А вие коя сте? Приятелка?
Не, писателка.
Какво пишете?
Репортер съм във вестник.
От пресата съм.
Жена репортер? Не бях чувал.
От "Спрингфийлд Репъбликан".
В Масачузетс са много напредничави.
Бих пийнал едно.
Ние - също.
Ще пийнеш ли с нас, жено репортер?
Да, може да пишеш за нас, ние сме върхът.
Трябва да интервюирам Мей.
Аделаид не дава интервюта.
Вече е прочута.
Така е. Интервютата са за неуспели хора, като нас.
А истинските звезди... Просто се крият.
Кой е?
Аз съм.
Влез.
Влизай, ако ще влизаш, и затвори.
Не съм в настроение за срещи.
Гърлото ме боли, не ми се дават автографи.
Знам, че е ужасно, но нямам сили.
Публиката ме изтощава.
Толкова ме обича, че сякаш би ме разкъсала.
Толкова е изтощително. Не мога днес.
Извинете, че нахлух.
Нищо, върши си работата.
Нали си от момичетата по костюмите? Събличай ме.
Всъщност аз съм...
Просто съм...
Исках само да ви кажа, че сте поразителна.
Ти си една от тях.
Бях в залата.
А вие пеехте...
За пръв път чувам подобно нещо.
Така прекрасно, че сърцето ми се пръсна.
Да, всички така казват.
Но аз го мисля!
Докато ви слушах, изпитах неподозирани, непознати неща.
Така ли? И как е?
Кое?
Да изпитваш чувства.
Сигурно знаете.
Изразихте ги свършено пред всички.
Накарахте ме да почувствам същото като Виолета.
Това е само роля.
Толкова пъти съм пяла Виолета, че мога и заспала да изляза.
За теб е било най-разтърсващо преживяване, а аз не съм изпитала нищо.
Седни, ако ще оставаш. Не понасям да ми висят над главата.
Това е невъзможно - та вие плачехте!
С истински сълзи.
Така ли? Вече не знам кое е истинско.
Дори не знам в кой град съм. Това Париж ли е? Или Рим?
Няма значение. Всяка вечер - едно и също.
Като в мъгла, като в просъница.
Поредният влюбващ се в мен, поредното питие и вълна от аплодисменти.
Токова много хора са влюбени в мен.
Изгубих им дирята.
Изгубих представа за реалността.
Кое е реално?
Коя съм аз?
Вие сте Аделаид Мей.
Най-великото сопрано.
Това не е истинското ми име. Сценично име е.
Каквото и да е истинското ви име, тази вечер преобърнахте живота ми.
Гласът ви ще остане в мен завинаги.
Не съществува "завинаги".
Не го ли знаеш?
Гласът отслабва, споменът избледнява.
Нещо идва на мода, отива си.
Времето не спира ход и покрива всички ни със забрава.
Аз няма да ви забравя.
Искаш ли да видиш сцената?
Може ли?
Ела с мен.
Не бива да излизаме на неосветена сцена, но много важно.
Прекрасно е.
Каква красота!
Да. Много по-хубаво е, когато е празно.
Браво!
Емили!
Давай, Емили!
Искам да съм прочута.
Така ли?
Естествено. Кой не иска?
Защо искаш да си прочута?
Защото съм писателка.
Пиша стихотворение след стихотворение, а ги тъпча по чекмеджетата.
И те стоят там, в мрака, недокоснати от светлината.
Но това не е достатъчно.
Нали така?
Не трябва ли да бъдат видени, а аз...
Да съм известна?
Не знам.
Когато си известен, си на показ.
А не покриеш ли нещо, то изветрява.
Не всичко.
Да, всичко.
Критиката те издига за кратко на върха, после те погребва.
Омръзваш им и те съсипват.
Мразят те, защото си ги накарала да те обикнат.
Ти си куртизанка, а те са били подвластни на магията ти.
Много важно какво мислят те, другите.
Именно.
Можеш да си останеш вкъщи, без никой да те гледа.
Как го правите?
Как намирате смелост да пеете пред толкова хора?
Преструвам се, че ги няма.
Но аз бях тук тази вечер.
Бях тук.
Щом е така, явно съм пяла за теб.
Кое е истинското ти желание?
За какво наистина копнееш?
Сю... Какво искаш да кажеш?
Отвъд празните приказки за слава, за какво жадуваш наистина?
За нещо смислено.
За нещо красиво.
За любов.
Разполови чучулига -
музика ще бликне.
Ей, какви ги вършиш там?
Напусни сцената.
Веднага я напусни или ще те докладвам.
Дори не знаете коя съм.
Превод Албена Христофорова