От халби в перли издълбани...
...небивала напитка вкусвам.
СЪЗВЕЗДИЕТО
Не стигат всички рейнски бъчви...
...за ненаситните ми устни.
ОТ АМХЪРСТ - "МАЙСКО ВИНО", Е. ДИКИНСЪН
Безсмъртие!
Майко мила.
"Росата девствена покварям, пиянствам с въздух вместо с вино.
През необятни дни залитам сред кръчми от стопено синьо.
Кръчмарки пред пчели пияни вратите цветни щом закрият,
да се откажат пеперудите,
но аз все повече ще пия!"
Върховно е.
Така си е. Потресаващо.
Все едно ме е разчела.
Много хубаво стихотворение. Чие е?
Написа го Емили.
Кой?
Емили Дикинсън, дъщеря ти,
има стихотворение на първа страница на "Спрингфийлд Репъбликан".
И е за пиянство.
Не е за пиянство, Шип.
"Залитам след кръчми..." Как да не е!
Става дума за опиянение от природата,
нещо, което никой алкохол не дава.
Та, не става дума за пиянство, а за опиянение от висши чувства.
Хубаво. Но прекаляваш с четенето.
Извинявай, че имам цели.
Ще ти се наложи да ме приемеш какъвто съм...
Не, Шип.
Трябва да се приемем един друг.
Не. - Не разбирам.
Стихотворение от Емили. Как е станало?
Някаква грешка ли е? Остин да не е спечелил конкурс?
И всички в града имат същия брой на вестника?
Не само в града. "Спрингфийлд Репъбликан" има над 12 хил. абонати.
Щура работа. Емили е известна!
Бог да ни е на помощ, като го види баща ти.
Благодаря, че попита, но днес ще се въздържа от закуска.
Не мога да сложа залък в уста от вълнение.
Заветната ми мечта се сбъдва.
За мен това стихотворение бе изява на страст.
Отне ми години.
Графикът ми е претоварен, но бих отделила 5 мин., ако имате въпроси.
С удоволствие ще споделя за темите и метриката си, ще открехна кулисите.
Някой нещо?
Къде е Емили?
Сигурно още спи.
Тук съм. - Да спи ли? Не.
Сигурно се крие в спалнята. Аз така бих направила.
Какво ви става? Ехо?
Бог да й е на помощ, когато баща й види това!
Кое да видя?
Какво?
Какво криеш?
Няма ли да закусиш?
Един чай? Успокояващ чай.
Досега спах, няма нужда.
Защо криеш вестника ми зад гърба си? Дай ми го, жено!
Моля!
Не е толкова зле.
Реших, че борсата отново се е сринала.
Написах стихотворение и сега е на първа страница.
Преглътнете го.
Разпродажба на дантелени пердета!
Така ли? Пропуснала съм.
Не се радвай прекалено.
Пише "на по-ниска цена".
Завеси? - Нашите са си чудесни!
Ще взема вестника оттатък.
Върни ми го, ако обичаш.
"Майско вино" от Е. Дикинсън.
Това се мъчеше да скриеш.
Непоправимо е.
Никой ли не иска да обсъди това с мен?
Няма връщане.
Много съжалявам. Вината е моя.
Трябваше да я следя по-изкъсо.
Знаеш ли, не е толкова зле.
"Кръчмарки пред пчели пияни..."
Трябва ли да се държите така, сякаш не съществувам?
Току-виж ни накарала да се гордеем.
Невидима ли съм?
ДИКИНСЪН
АЗ СЪМ НИКОЙ. КОЙ СИ ТИ?
Никой не ме вижда, не ме чува, не ме усеща.
Маги!
Ти ме виждаш. - Забравила съм да изтупам чергите.
Стига бе!
Шип, привет! Ехо! Виждаш ли ме?
Вини, не издържам повече.
Аз съм амбициозен предприемач и се нуждая от подкрепяща ме съпруга.
Шип, чувам те.
Мислех, че си именно такава съпруга, но разбрах, че не е така.
Макар да си супер секси и да харесвам писанката ти.
Говориш за... Котката й.
Трябва да постъпя мъжки и да сложа край.
Напускам те, Лавиния.
Шип, чуваме те как си говориш сам.
Не си говорех сам. - Да, на мен говореше!
Късах с теб.
Добре, но е късно - аз късам с теб.
Не мога повече така.
Годежът се разваля.
Вижте...
Ще превъртя часовника си 26 ч. напред и ще си размислила.
Денят има 24 часа!
Съжалявам, че не завърших колежа.
Няма да съм достоен за теб. - Стоя помежду им.
Унижаваш ме. - Моля?
Главата ти е пълна с модерни идеи,
а аз искам традиционна съпруга.
Добре. Така да бъде - не съм нормална.
Нали?
Аз съм извратена вещица, навита жена с въображение.
Не ти стиска да го приемеш.
Не можеш да ме приемеш. - Какво става?
Тук има нещо ненормално.
Останали са духове от сеанса. Емили видя призрак.
Аз призрак ли съм?
Всичките от рода Дикинсън сте откачени.
По-добре да си стоя в Невада, Лола да ме бие с камшик
и да се побърквам, докато върти еротичния си танц на паяка.
Танцът на паяка.
Не се прави, че ме няма.
Едно, две, три, четири, пет.
Или пък обратното.
Едно, две, три...
Вини, само не се наранявай.
Едно, две, три.
Лавиния? Вини?
Вини!
Предупредих те.
Какво става, по дяволите?
Ти не ме послуша.
Кой си ти и защо си в моята кухня?
Аз съм Никой. Коя си ти?
Гатанката е хитра, но ти си призрак!
Обаче само ти ме виждаш, значи съм мъртва!
Умряла съм. Явно - в съня си.
Хубаво. Нямам проблем с това.
Сигурно не ме е боляло.
Ами като открият трупа ми?
Сигурно вече са горе.
Ще надигнат завивките и ще открият вкочанено тяло.
Не си мъртва и аз не съм призрак.
Дали? Държиш се точно като такъв.
Появяваш се от нищото, преследваш ме.
Не съм призрак, а загадка.
Загадка ли?
Браво.
Аз да те разгадавам?
Опитай се.
Макар да звучи примамливо, не, мерси.
Точно в момента имам други грижи.
Днес е велик ден в живота ми.
Очаквах да ме оценят.
Да ме похвалят, може би.
Обаче какво? Невидима съм.
В деня, когато трябва да съм център на внимание!
Може би това не е лошо.
Как да не е лошо?
Невидима си - можеш да разбереш истината.
Истината ли?
Ще разбереш мнението им за стихотворението.
Това е добре.
"Спрингфийлд Репъбликан". Купете си вестник!
Много благодаря. На първа страница има мое стихотворение.
Аз съм авторката - Емили Дикинсън.
Благодаря за подкрепата. Гледай само.
А това стихотворение? Чете ли го? - Да. От жена е. Сигурно е фурия.
Много е хубаво.
Да, личи колко е умна!
Благодаря. - И доста сладострастна.
Да, яко й се прави онова... - Моля?
От нашия град е, ще я намерим.
Не, няма нужда. - Да, да видим къде живее.
Да идем у тях и да правим чекии в градината й.
Бих го лъснал над стихотворението.
Славата е неприятна.
Честна дума, много се радвам за нея!
Чудесно стихотворение.
Благодаря. Благодаря, много мило!
Според мен е тъпо.
Първо на първо, римувано е. А това е незряло.
Така е, обаче...
Стига де, рими? Не е ли старомодно? Вече се пише в свободен стих.
Първо трябва да овладееш канона, после да го рушиш.
Тя нищо не е овладяла.
И дремещ бих го написал, а и от него ме наляга дрямка. Скука!
Не го намирам за скучно.
Ето, мой човек е!
А за доста оскърбително.
Оскърбително? Защо?
Няма и една оскърбителна дума
и от това е още по-оскърбително - няма позиция!
Не е ли политически ангажирано, излишно е. - Знаеш ли, права си.
Това е едно глупаво стихотворение. Не съм впечатлен.
Добре. Разговорът ми е интересен, но...
Стига сме се занимавали.
Хати!
А това? - Друг привкус на славата.
Направи белята. - Да, публикуваха Емили.
Най-ужасният ден в живота ми.
На мен ми харесва. Много е актуално. - Точно така!
И на мен ми харесва. Не го разбирам. Затова ми харесва.
Много е дълбоко.
Става дума за пиене.
От Съюза на въздържателите били бесни.
Сега хората ще пишат писма.
Трябва да я пазим.
Ще се оправи.
Не го ли искате?
Бързо изветрява славата.
Не очакваше славата да се усеща така.
Не знам какво точно съм очаквала, но това е по-лошо.
Стига де, не е толкова ужасно.
Всички ли трябва да говорят за мен, независимо дали думите им са истина?
Човек не знае как е, докато не го сполети.
Славата е нещо като... смъртта.
Но аз не съм умряла, нали? - Не, ти си само...
Невидима.
Много прекрасни неща са невидими. - Поясни.
Въздухът, който дишаме. Полъхът, който подухва. Любовта.
Разбирам.
Невидимите неща въртят света, Емили Дикинсън.
Знаеш ли какво?
Прав си.
Аз съм като хубав парфюм.
Ноти на песен. - Усещането, обземащо те в края на лятото.
Да си невидим...
Това е сила.
Тук лежи приятелят ми Бен.
Тъгуваш за него.
Да. Така е.
Но когато съм тук, ми се струва, че просто е невидим.
Какво пише на гроба ти?
Нямам надгробна плоча.
Но имаш име.
Имам ли? - Би трябвало.
Познат си ми отнякъде. Познавам те.
Дълбоко в себе си сигурно знаеш кой си.
Не си спомням.
Защо?
Забравил съм всичко, освен...
Какво?
Силна светлина и...
Поразяваща болка.
Мащабна, катастрофална битка. Навсякъде - мъже, млади мъже.
Пищят.
И една задушаваща миризма на метал.
И взрив.
Удря ме.
Стопля ме и ме смразява, а после...
Нищо.
Получих вест от юг. Добра новина.
Парите, събрани от продажбата на вестника, са стигнали в стана на Джон Браун.
Хората му са обнадеждени.
Имат всичко, което им е нужно, благодарение на нас и други като нас.
Браво.
И скоро ще осъществят плана си. Ще нападнат!
И тогава Америка ще бъде променена.
Задава се революция.
Задава се!
И "Съзвездието" е част от нея.
Може с наши пари да са си купили оръжие, но нашите слова са им вдъхнали сила.
Така е!
Не словата на всички. Хати.
Ако имаш да ми кажеш, нещо, кажи ми го направо.
Историйките ти с призраци не помагат.
"Историйките ми с призраци" са иносказателни.
Използвах този жанр, за да отправя критика за положението на жените.
Поне не продължавам с едни и същи лични истории през последните 10 г.
Избягах в сандък!
Ти си уличен фокусник.
Пристрастен си да разправяш как си избягал в сандък.
Вдянахме. Всички го разбрахме.
Разгласявам колко ужасно е робството.
Заради тази разгласа бягството на хората стана невъзможно.
Престанете.
Вярно е.
Стига с тази дребнавост.
Трябва да сме над това.
Не работим за слава,
не работим, за да сме център на внимание,
нито за пари или еднодневна слава.
Не за това се борим.
Нали? - Да.
Кажете! - Да.
Не за това!
Работата ни тук цели нещо далеч по-важно.
С това, което правим, заявяваме правото си на съществуване.
Нещата, които пишем.
Нашият вестник... Това променя света.
Променя съдбата на общността ни.
И въпреки че днес сме анонимни, утре няма да сме невидими.
Така е!
Ще бъдеш ли невидима? - Не.
А ти?
Да. Ще бъдеш ли невидима? - Няма.
Така е.
Прав е Хенри.
Трябва да празнуваме, не да се заяждаме.
Да бъде!
Добре. Това е.
Броят на абонатите ни скочи до небето.
Ние финансираме революция на ума, на духа, на тялото.
Бъдещите поколения ще познават по-добър свят,
защото ние днес въставаме.
Вземаме властта.
Не знам как е с вас, обаче...
На мен ми се танцува.
Проклетия. Откраднала ли си я?
Нека съм секси.
Донесох си цигулката.
Ти да видиш!
Фреди си е пак Фреди.
Дай по-живо.
Емили ще дойде всеки момент.
Все едно.
Къде ли се бави?
Всички чакаме тази тържествена вечер, а тя изчезва.
Остин!
Да си виждал Емили?
Днес не.
В кухнята няма кой знае какво.
Къде е кралицата на бала?
Моля за внимание. Пристигна г-н Болс!
Извинете, че закъснях. А къде е тя?
Емили ли? Цял ден я няма никаква.
Как така я няма? Точно днес ли?
Очаквах да обикаля наоколо сред вълна от аплодисменти.
Как си, друже?
Хубаво копие. Ти ли я поръча?
Копие ли? Какво искаш да кажеш?
Изключително добро копие на оригинала.
Но това е оригиналът.
На един европейски художник.
Не е. Познавам автора на картината.
По тревата се познава.
Рисунъкът не е така деликатен.
Но аз платих купища пари за нея!
За какво изобщо говорите?
Картината.
Че е репродукция.
Казаха, че е оригиналът.
Какво значение има истинската ли е, щом изглежда добре?
Извини ме. - Не може да излезеш.
Ще се разходя. - Домакини сме!
Но Емили я няма, а тържеството е в нейна чест.
Ще ида да я намеря.
Емили!
Какво правиш тук? Идвай!
Остин! Ти ме виждаш?
Пияна ли си?
Не знам. Ти пиян ли си?
Защо не дойде у нас?
Защото никой не ме вижда. Невидима съм.
Ясно е, че аз те виждам.
За цял ден ти си първият, който ме вижда.
Това е някакъв шантав начин да реагираш на отпечатването ли?
Остин, аз съм никой.
За мен си някой.
Той сам ли си говори?
Работя за него.
От какво е болен?
Нямаш представа колко тайни на белите пазя.
Прочете ли го?
Разбира се.
И много се гордея с теб!
Наистина ли?
Да, честна дума.
Ти си единственото, с което се гордея.
Какво е станало?
Нищо. Просто... Довери ми се.
Поезията ти е нещо истинско. Имаш нещо, което е истинско.
Ако аз имах нещо такова...
Щях да съм щастлив.
Здравейте, г-н Дикинсън! - Остин.
Виж! Каретата ми.
Как е, жено?
Да те запозная с великия и наскоро починал г-н Едгар Алан По.
Да, самият аз. Искаш ли автограф?
Не мога да повярвам! - Почина преди няколко години.
Така е. Аз съм призрак. Призракът на Едгар Алан По!
Починал при загадъчни обстоятелства. Подобаващо.
Не е вярно. Пукна от препиване.
Добре де.
Дошла си да ме видиш. Много обичам срещи с почитатели.
Кимни, като стигнем любимата ти.
"Гарванът", "Издайническо сърце", "Анабел Лий".
Не кимаш.
"Падението на Ъшър", "Бъчвата с амонтилядо"...
Чела съм само "Гарванът". - Ясно.
Не е идеалният вариант,
но реших, че ще обикаляме с карета да търсим фенки, с които да преспя.
Тя е по-скоро мой фен.
Вярно.
Смъртта на красива жена
несъмнено е най-поетичната тема на света.
Ще ме оставиш ли у Сю?
Коя е Сю? Пуска ли се?
Първа дружка. Прави вечер в моя чест.
Литературна вечер.
Да отпразнуваме работата ми. Аз съм известна писателка.
Кой е издателят ти? "Уайли енд Пътнам"?
Мое стихотворение излезе в "Спрингфийлд Репъбликан".
Прощавай, "Ню Йорк Трибюн" ли каза? - Не. "Спрингфийлд..."
Той те чу много добре.
Държи се грубиянски.
Едно стихче във вестник и се имаш за сензация.
С цялото ми уважение...
Не знам коя си и ми е късно да научавам.
Мила млада госпожице, нямате представа какво е славата.
Не е единствено стихотворение.
Така ли? - Издателят ще пусне още.
Подмамили са те.
Славата пристрастява. Опиташ я и ето - пристрастена си.
Не спираш да търсиш следващото опиянение.
Богат или беден, известен или никой.
Никога няма да ти стига. Виж мен!
Известен съм, та няма накъде повече. И точно толкова мъртъв.
Обикалям града с каретата на смъртта
и търся жена, която да ме накара да се харесвам.
И ще е така до края на света. - Не чак!
Ще се наложи да слезеш.
Прочети ми още веднъж некролога.
Божичко, стига вече.
Мамка му, как ми липсва моята братовчедка и съпруга Вирджиния!
Тя би ми прочела некролога.
Славата...
Пчела е славата.
Моля? - Харесва ми.
Много съм пияна.
Да те закараме?
Не.
Не, хайде да се повозим още малко.
Да закъснея като звезда.
А ти? Не бързаш ли занякъде?
Не, братле. Никога вече.
Сю?
Къде си?
Ето тук ще съм аз.
Моите думи.
Сю.
Ти беше права за всичко!
Искам хората да ме виждат!
Искам ти да ме виждаш.
Сю?
Спокойно, няма никого.
Превод Албена Христофорова