Man dzēriens nekad nebrūvēts -
No Pērļu Kausiem dzerams -
ZVAIGZNĀJS
Pat visās Reinas vīna Mucās
Tādu Dziru nerast!
NO AMERSTAS - "MAIJA VĪNS" E. DIKINSONE
Nemirstība.
Velns parāvis!
"No Gaisa - esmu reibusi - Un Rasā uzdzīvoju -
Tā paiet - visa vasara - Pa Siltas Zilgmes krogiem -
Draud "Saimnieks" Bitei reibušai - No Uzpirkstītes triekšu!
Pat Tauriņiem vairs nesmeķē -
Es dzeršu tik uz priekšu!"
Nu super!
Tiešām. Labais.
Tas burtiski ir par mani.
Ļoti jauks dzejolis. Kurš to uzrakstījis?
Emīlija, mamm.
Kurš?
Emīlija Dikinsone, tava meita,
ir uzrakstījusi šo dzejoli, kas šodien ir Springfīldas Republikāņa pirmajā lapā.
Un tas ir par piedzeršanos.
Tas nav par piedzeršanos, Šip.
"Man dzēriens nekad nebrūvēts." Nu beidz!
Tas ir par apreibināšanos no pašas dabas,
par tādu svētlaimi, kādu alkohols nevar sniegt.
Tas nekādi nav par piedzeršanos,
bet par uzbudinājumu no sublimētām emocijām.
Labi.
Tu par daudz lasi.
Piedod! Man patīk sevi izaicināt.
Tev būs jāpieņem mani tādu, kāds esmu...
-Nē, Šip. -...Lavīnij.
Mums abiem otrs ir jāpieņem!
-Nē! -Es nesaprotu.
Emīlijas dzejolis. Kā tas notika?
Vai tas ir kāds negadījums?
Vai Ostins atkal piedalījās konkursā?
Vai gribi teikt, ka tas tagad ir visiem pilsētā?
Ne tikai pilsētā.
Springfīldas Republikānim ir vairāk nekā 12 000 abonentu.
Ak Dievs!
Tas ir ārprāts. Emīlija ir slavena.
Lai Dievs ir mums žēlīgs, kad to ieraudzīs tavs tēvs!
Nu, paldies, ka pajautājāt, bet es šorīt nebrokastošu.
Nespēju neko ieēst. Esmu pārāk satraukta.
Piepildās mans mūža sapnis.
Redziet, šis dzejolis bija īsts mīlestības darbs.
Gadiem to pulēju.
Šodien man daudz darāmā,
bet pāris minūtes varu atvēlēt, ja gribat man ko jautāt.
Labprāt runāšu par savām tēmām, pantmēru, pastāstīšu par radīšanas procesu.
Neviena?
Kur ir Emīlija?
Šķiet, vēl guļ.
-Esmu te. -Guļ? Nē.
Noteikti slēpjas savā istabā.
Es viņas vietā tā darītu.
Kas ir ar jums? Ei?
Dievs vien zina, kas viņu gaida, kad to ieraudzīs tēvs.
Ko ieraudzīs tēvs?
Ko?
Ko tu tur slēp?
Ieēd brokastis, dārgais!
Varbūt iedzersi tēju? Atslābinošu tēju?
Es negribu atslābt. Tikko pamodos.
Kāpēc slēp aiz muguras manu avīzi?
Dod šurp, sieviete! Dod to šurp!
Lūdzu!
Re, nemaz nav tik traki.
Baidījos, ka teiksi, ka akciju tirgus atkal sabrucis.
Es uzrakstīju dzejoli, to nodrukāja, un tas ir avīzes pirmajā lappusē.
Samierinieties!
Skat! Atlaides mežģīņu aizkariem.
Tiešām? Kad skatījos avīzi, nepamanīju.
-Pārāk nesapriecājies! -Parādi!
Te teikts: "Mazākas cenas." Mazākas.
-Aizkari? -Mūsējiem nav ne vainas. Paskat!
Aiznesīšu to uz otru istabu.
Atdod man, lūdzu, avīzi!
"Maija vīns"? E. Dikinsone?
Tad šo tu no manis gribi noslēpt.
Viņa to tomēr ir izdarījusi.
Vai neviens negrib par to runāt ar mani?
Tagad viņu neapturēt.
Lūdzu, piedod, Edvard! Tā ir mana vaina.
Man vajadzēja viņu labāk pieskatīt.
Zini ko? Nav nemaz tik slikti.
"Draud reibušas Bites Saimnieks"...
Nevajag izturēties tā, it kā manis nebūtu. Ei!
Galu galā, ģimene ar viņu varētu lepoties.
Ak Dievs, vai esmu neredzama?
DIKINSONE
MAN VĀRDS - NEKAS! UN TU?
Tātad neviens mani neredz, nedzird un nejūt.
Megij!
Tu mani redzi.
Aizmirsu šodien izdauzīt grīdsegas.
Nu taču!
Šip, čau! Sveiks! Vai tu mani redzi?
Vinnij, es tā vairs nevaru.
Esmu enerģisks un uzņēmīgs biznesmenis,
un man vajag sievu, kas mani atbalsta.
Šip, es tevi dzirdu.
Man likās, ka tā esi tu, bet esmu sapratis, ka tu tā neesi,
kaut arī esi superseksīga un man patīk tavs mincītis.
Tu runā par viņas... Viņš runā par kaķi.
Man ir jāuzvedas kā vīram un tas jāatsauc.
Es tevi pametu, Lavīnij.
Šip, mēs tur visi dzirdam, ka tu sarunājies ar sevi.
-Es sarunājos ne tikai ar sevi. -Jā, jo te esmu es.
Es šķiros no tevis, Lavīnij.
Nu labi, bet par vēlu, jo es šķiros no tevis.
-Ko? -Es vairs nevaru izturēt.
Saderināšanās ir atsaukta.
-Klau! -Jā, kā tad!
Es tagad pagriezīšu pulksteni 26 stundas uz priekšu, un tu atkal būsi pārdomājusi.
Diennaktī ir 24 stundas, Šip.
Klau, man žēl, ka nepabeidzu koledžu.
Es tev nekad nebūšu gana labs.
-Es burtiski stāvu... -Tava nedrošība tā nogurdina!
-Tu mani biedē. -Ko?
Tev ir tie modernie uzskati,
bet es gribu, lai esi man tradicionāla, normāla sieva.
Oho!
Tā. Nu, es neesmu normāla.
Ja?
Esmu samaitāta, raganīga, radoša un uzbudināta sieviete,
un tu to nespēj pieņemt.
Tu nespēj pieņemt mani!
Kas te notiek?
Te ir sliktas vibrācijas.
Šķiet, te spokojas kopš garu izsaukšanas. Emīlija pat redzēja spoku.
Ak Dievs! Vai esmu spoks?
Jūs, Dikinsones, visas esat jukušas.
Man būs labāk Nevadā, kur mani ar pātagu pērs Lola
un kur varēšu zaudēt prātu, skatoties viņas erotisko zirnekļa deju!
Zirnekļa deja.
Lavīnij, lūdzu, saki, ka mani redzi!
Viens, divi, trīs, četri, pieci...
-Vai neredzi. Nu... -...seši, septiņi, astoņi.
Viens, divi, trīs, četri...
-Vinnij, nesavainojies! -...pieci, seši, septiņi, astoņi.
Viens, divi, trīs.
Lavīnij? Vinnij?
Vinnij!
Es brīdināju.
Kas te, ellē, notiek?
Tu manī neklausījies.
Kas tu esi un ko dari manā virtuvē?
Man vārds - Nekas! Un tu?
Tā, šī mīkla ir jauka, bet tu esi spoks.
Un tu vienīgais mani redzi, tātad esmu mirusi!
Es nomiru. Varbūt naktī.
Labi. Forši. Jā, es neiebilstu.
Laikam tas nebija sāpīgi.
Nez kad ģimene atradīs manu ķermeni?
Varbūt viņi jau ir augšā.
Tūlīt pacels segu un ieraudzīs manu sastingušo līķi!
Tu neesi mirusi, un es neesmu spoks.
Tiešām? Tu pilnīgi noteikti kā tāds uzvedies.
Uzrodies no zila gaisa, vajā mani.
Es neesmu spoks. Esmu tikai noslēpums.
Noslēpums?
Oho! Nu labi.
Un man tevi jāatklāj?
Vari mēģināt.
Zini, lai cik vilinoši tas nebūtu, es atteikšos.
Man tagad ir darba pilnas rokas.
Šī ir mana mūža lielākā diena,
un es cerēju uz kaut kādu - nezinu - atzinību.
Varbūt pāris komplimentiem.
Bet te nu es esmu - burtiski neredzama
vienīgajā dienā, kad man vajadzēja būt uzmanības centrā.
Varbūt tam ir arī labā puse.
Kā tas ir - labā puse?
Tu esi neredzama, tātad vari noskaidrot patiesību.
Patiesību?
Vari noskaidrot, ko cilvēki patiesībā domā par tavu dzejoli.
Tas ir labi.
Springfīldas Republikānis!
Nāciet un pērciet!
Springfīldas Republikānis!
Nāciet un uzziniet jaunumus! Springfīldas Republikānis!
Liels paldies. Jā, paldies.
Tas ir mans dzejolis avīzes pirmajā lappusē.
To uzrakstīju es, Emīlija Dikinsone.
Paldies, ka atbalstāt rakstīto vārdu. Paldies. Oho, paskat tik!
Paskaties šo dzejoli! Vai izlasīji?
Jā, izlasīju. To uzrakstījusi sieviete. Viņa ir drosmīga.
Man tas šķiet ļoti labs.
Jā, uzreiz var redzēt, ka viņa ir ļoti gudra.
-Paldies. -Un ļoti baudkāra.
-Jā, nogribējusies. -Pag, ko?
Viņa dzīvo šajā pilsētā. Varam viņu atrast.
-Nē, paldies. -Jā. Aiziesim uz viņas māju!
Aiziesim uz viņas māju un krūmos norausim dūrē!
Es to izdarīšu tieši uz šī dzejoļa.
Slava var būt nepatīkama.
Godīgi sakot, es tiešām priecājos par viņu. Jā.
Jā, man ļoti patīk šis dzejolis.
Paldies! Paldies! Prieks to dzirdēt.
Man tas likās dumjš.
Pirmkārt, tajā ir atskaņas, kas man šķiet bērnišķīgi.
Nu, jā. Tā ir, bet...
Nu taču! Atskaņas?
Likās, ka esam tikuši tālāk. Vai tagad visi neraksta brīvajā pantā?
Nu, domāju - pirms likumus pārkāpt, tie ir jāapgūst.
Viņa vēl neko nav apguvusi.
Es to būtu varējis uzrakstīt miegā, un tas uzdzen miegu.
Tik garlaicīgs!
Nu, man tas patiesībā nešķiet garlaicīgs.
Mans meitēns!
Drīzāk - aizvainojošs.
Aizvainojošs? Kāpēc?
Tajā nav pilnīgi nekā aizvainojoša,
tāpēc tas ir aizvainojošs. Nu, ieņem savu nostāju!
Iesaisties politikā! Citādi tā ir laika tērēšana.
Jā, zini ko? Tu mani pārliecināji.
Šis dzejolis ir stulbs un neatstāj uz mani nekādu iespaidu.
Tā. Man patīk šī saruna, bet...
Jādzīvo tālāk.
Hetij!
-Kas tas bija? -Vēl viena slavas šķautne.
Tātad viņa to ir izdarījusi.
Jā, Emīlija ir publicējusies.
Šī ir sliktākā diena manā mūžā.
Godīgi sakot, man tas patīk.
-Tas ir tik aktuāls. -Tev taisnība.
Man arī patīk. Nu, es to nesaprotu. Tāpēc man patīk.
Tas ir tik dziļš.
Tas ir par alkoholu.
Dzirdēju, ka Atturības biedrība esot nikna.
Cilvēki rakstīs vēstules.
Viņai vajadzēs aizstāvību.
Viss viņai būs kārtībā.
Ei, vai jūs to negribat?
Viss nāk un iet.
Nu, slava nav gluži tāda, kā gaidīji.
Nezinu, ko gaidīju, bet šis ir sliktāk.
Nu beidz! Nav tik traki.
Visi runā par mani jebko -
ir tā patiesība vai nav.
Laikam to var saprast tikai tad, kad to piedzīvo.
Slava... tā ir kā nāve.
Bet es taču neesmu mirusi, ko?
Nē. Tu tikai esi...
Neredzama.
Zini, daudz kas brīnišķīgs ir neredzams.
Ko tu ar to domā?
Gaiss, ko elpojam.
Vējš, kas pūš. Mīlestība.
Saprotu, ko tu saki.
Pasaule balstās uz neredzamām lietām, Emīlija Dikinsone.
Zini...
tev taisnība.
Esmu kā skaista smarža.
Kā dziesmas notis.
Kā sajūta, kas rodas vasaras beigās.
Būt neredzamam...
tas ir spēks.
Te apglabāts mans draugs Bens.
Tev viņa pietrūkst.
Jā. Tā ir.
Bet, kad es te stāvu, ir tā, it kā viņš būtu tikai neredzams.
Kas rakstīts uz tava kapakmens?
Man nav kapakmens.
Bet vārds tev ir.
-Tiešām? -Jābūt.
Es tevi kaut kur esmu redzējusi. Es tevi atpazīstu.
Dziļi sirdī tev taču jāzina, kas esi.
Nespēju atcerēties.
Kāpēc ne?
Esmu visu aizmirsis, izņemot...
Izņemot?
Ir uzliesmojums...
neprātīgas sāpes.
Ir liela, briesmīga kauja.
Visur vīrieši, jauni vīrieši...
kliedz.
Un tā smaka - nomācoša metāla smaka.
Un sprādziens...
trāpa man.
Tas mani karsē un saldē, un tad...
nekā.
Esmu saņēmis ziņas no Dienvidiem, un tās ir labas.
-Jā! -Jā.
Nauda, ko nopelnījām, pārdodot avīzi,
ir nonākusi pie Džona Brauna un viņa grupas.
-Jā! -Viņa cilvēki ir optimistiski.
Viņiem ir viss, kas vajadzīgs,
pateicoties mums un citiem tādiem kā mēs.
Jā!
Drīz viņi īstenos savu plānu.
Viņi uzbruks...
un Amerikas dzīve tiks mainīta.
Revolūcija tuvojas.
Tuvojas! Tuvojas!
Un Zvaigznājs ir daļa no tās.
Mūsu nauda ir nopirkusi viņiem ieročus, bet mūsu vārdi - devuši viņiem spēku.
Jā!
Ne visu vārdi. Hetij!
Ja tev man ir kas sakāms, tad saki to acīs!
Es jau saku. Tavi spoku stāstiņi nevienu neatbrīvo.
Maniem "spoku stāstiņiem" ir zemteksts.
Es izmantoju gotisko žanru, lai uzdotu būtiskus jautājumus par sieviešu pieredzi,
un es vismaz
necenšos pārdot to pašu veco privāto jociņu jau desmit gadus!
Es aizbēgu kastē.
Tu esi īsts ielu iluzionists.
Tev tā patīk cilvēkiem stāstīt, ka aizbēgi kastē.
Mēs saprotam. Visi to saprot.
Es visiem stāstu par verdzības briesmām.
Tu to stāsti tik daudz,
ka cilvēki tā vairs nevar aizbēgt.
Ei, pietiek!
Tā ir.
Šīm sīkajām ķildām ir jābeidzas.
Mums ir jāpaceļas tām pāri.
Mūsu darbs nav pašapziņas celšanai.
Te nav svarīgi, kuram tiek pievērsta lielāka uzmanība,
kurš dabū vairāk naudas vai tiek publicēts pirmajā lapā.
Ne jau par to mēs cīnāmies.
-Vai par to? -Nē.
Nē.
Tas, ko mēs darām, ir daudz svarīgāks par jebko no tā.
Mēs cīnāmies par savām tiesībām eksistēt.
Jā.
Mūsu raksti?
Mūsu avīze maina pasauli.
Tā maina visu šīs valsts likteni.
Kaut arī šodien esam anonīmi, rīt mēs nebūsim neredzami.
-Kā tad! -Jā. Jā.
-Vai tu būsi neredzama? -Nē.
Un tu?
-Jā, vai tu būsi neredzama? -Nē.
Tā ir.
Henrijam taisnība.
Mums ir jāsvin... nevis jāķildojas.
Āmen.
Jā. Tieši tā.
Abonentu mums ir pāri acīm.
Mēs finansējam prāta, miesas un gara revolūciju.
Nākamās paaudzes dzīvos labākā pasaulē nekā šī,
jo mēs ceļamies kājās.
Mēs pārņemam varu.
Jā! Jā.
Un nezinu, kā jūs visi, bet...
es gribu dejot.
Sasodīts! Tu to nozagi?
Ļauj man būt seksīgai!
Esmu paņēmis līdzi vijoli.
Lai iet!
Fredijs atkal savā ādā.
Spēlējiet ātrāk!
Emīlija noteikti drīz būs klāt.
Manis pēc.
Ak, kur viņa varētu būt?
Pienācis tas vakars, ko mēs visi tā gaidījām, un viņa... pazūd.
Ostin?
Vai neesi redzējis Emīliju?
Šodien ne.
Pārmeklēju virtuvi. Nekā daudz tur nav.
Kur tad balles karaliene?
Rau, uzmanību! Ieradies misters Boulss.
Piedod, ka nokavēju.
Nu, kur viņa ir?
-Emīlija? Viņa ir pazudusi - visu dienu. -Jā.
Pazudusi? Tieši šodien?
Man likās - viņa te cēli klīdīs, izbaudot neprātīgus aplausus.
Ei? Kā iet, vecais?
Laba kopija. Pasūtīji, lai uzglezno?
Kopija? Ko tu gribi teikt?
Gribu teikt, ka tas ir izcils oriģināla atdarinājums.
Tas ir oriģināls.
To gleznojis meistars no Eiropas.
Nē, nav gan.
Es pazīstu to vīru, kurš to gleznoja.
Jā, to var pateikt pēc zāles.
Triepieni nav pietiekami smalki.
Es par to samaksāju tik daudz naudas!
Par ko jūs tur runājat?
Par gleznu.
Tā ir reprodukcija.
Man teica, ka tas ir oriģināls.
Nu, kāda starpība, vai tā ir īsta. Galvenais, lai izskatās labi, vai ne?
-Atvaino! -Ostin, tu nedrīksti iet prom.
-Man jāizvēdina galva. -Mums ir viesi.
Nu, Emīlijas te nav, bet šīs viesības bija paredzētas viņai,
tāpēc iešu viņu atrast.
Emīlij!
Ko tu te dari? Nāc šurp!
Oho, Ostin! Tu mani redzi?
Vai esi piedzērusies?
Nezinu. Vai tu esi piedzēries?
Kāpēc neatnāci uz mūsu mājām?
Tāpēc, ka mani tāpat neviens neredz, Ostin. Esmu neredzama.
Es tevi pilnīgi noteikti redzu.
Nu, tu esi pirmais, kurš pa visu dienu mani redz.
Vai tā ir kāda savāda psiholoģiska reakcija uz publicēšanu?
Es neesmu nekas, Ostin.
Man tu kaut kas esi.
Vai tas tips sarunājas ar sevi?
Jā, tas ir mans boss.
Kas viņam kaiš?
Tu nevari iedomāties, cik balto noslēpumu es glabāju.
Vai izlasīji manu dzejoli?
Protams.
Es tā lepojos ar tevi.
Tiešām?
Jā. Goda vārds.
Tu esi vienīgā, ar ko es savā dzīvē tagad lepojos.
Ostin, kas noticis?
Nekas. Vienkārši tici man!
Tava dzeja ir īsta. Tev ir kaut kas īsts.
Ja man būtu kas tāds...
Nu, es būtu laimīgs.
-Ei, mister Dikinson! -Ostins.
Re! Pēc manis atbrauca.
Vai!
-Kā sviežas, meitēn? -Sveiks!
Gribu tevi iepazīstināt ar dižo un nesen mirušo Edgaru Alanu Po.
Jā, tas esmu es. Gribi autogrāfu?
Oho! Nespēju noticēt, ka esat te.
Viņš nomira pirms pāris gadiem.
Jā, esmu rēgs - Edgara Alana Po rēgs.
Miris noslēpumainos apstākļos. Ļoti atbilstoši.
Nē, tu nodzēries līdz nāvei, brāl.
Nu labi.
Esi šeit, lai satiktu mani.
Brīnišķīgi. Man patīk satikt fanus.
Tā, pamāj, kad nosaukšu to, kurš tev patīk vislabāk!
"Krauklis", "Nodevīgā sirds", "Anabella Lī".
Tu nemāj.
"Ašera mājas sabrukums", "Muca Amontiljado vīna"...
Esmu lasījusi tikai "Kraukli".
Skaidrs.
Es negribu teikt neko sliktu,
bet man likās, ka braukāsim apkārt
un atradīsim manas pielūdzējas, ar ko man pārgulēt.
Viņa drīzāk ir mana pielūdzēja, brāl.
Jā.
Skaistas sievietes nāve
neapšaubāmi ir poētiskākā tēma pasaulē.
Vai izlaidīsi mani pie Sū?
Kas ir Sū? Viņa pārguļ ar visiem?
Sū ir mana labākā draudzene. Viņa man par godu rīko ballīti.
Literāru ballīti.
Lai nosvinētu manu darbu, jo arī es esmu slavena rakstniece.
Tiešām? Kas ir tavs izdevējs? Vailijs un Patnems?
Es tikko publicēju dzejoli Springfīldas Republikānī.
Atvaino, vai teici Ņujorkas Tribūnā?
Nē... Springfīld...
Viņš dzirdēja, ko teici.
Viņš tikai ir rupjš.
Viens dzejolis avīzē, un tu jau domā, ka esi nez kas.
Visu cieņu,
bet man nav ne jausmas, kas esi, un ir par vēlu to noskaidrot.
Manu dārgo jaunkundz, tu pat nezini, kas ir slava.
Nu, tas nav tikai viens dzejolis.
-Ak tā? -Redaktors publicēs vēl.
-Esi uzķērusies. -Ko?
Slava ir atkarība. Tiklīdz pagaršo, tā paskat - esi jau uzķērusies.
Un tu tiecies pēc nākamās eiforijas.
Bagāts vai nabags. Pazīstams vai nezināms.
Bet nekad nebūs diezgan. Paskaties uz mani!
Esmu nāvīgi slavens un nāvīgi beigts.
Un braukāju pa pilsētu Nāves ratos,
meklēdams sievieti, kura ļaus man sev iepatikties.
Līdz laiku beigām.
Ei! Līdz laiku beigām ne.
Vienā brīdī tev būs jāizkāpj.
Vai nolasīsi vēlreiz manu nekrologu?
Ak Dievs! Atslābsti!
Sasodīts. Es ilgojos pēc savas mazās māsīcas un līgavas Virdžīnijas.
Viņa būtu nolasījusi manu nekrologu.
Slava...
ir bite.
-Ko? -Man patīk.
Esmu tā piedzērusies.
Vai tevi izlaist?
Nē.
Nē, pavizināsimies vēl!
Gribu ierasties ar nokavēšanos.
Kā ar tevi? Tev kaut kur jābūt?
Nē, brāl. Vairs nekad.
Sū?
Kur tu esi?
Te būšu es.
Mani vārdi.
Sū!
Sū, tev bija taisnība. Tev bija taisnība par visu.
Es gribu, lai cilvēki mani redz.
Es gribu, lai tu mani redzi.
Sū?
Viss kārtībā. Te neviena nav.
Tulkojusi: Inguna Puķīte Atdzejojis Kārlis Vērdiņš