Popíjam vzácne nápoje
z džbánov, čo vznikli z perál.
KONŠTELÁCIA
Frankfortské plody bez zmyslu
Aký blúznivý vír
MÁJOVÉ VÍNO
Nesmrteľnosť.
Do riti.
„Som vonným vzduchom opitá a hýrim v rose z lúčin,
tackám sa večným letným dňom z krčiem, kde blankyt blčí.
Až spitú včelu vyhodí
náprstník‑krčmár z dverí a motýľ vzdá sa „tuhého“,
prisajem k vínu pery!“
Akože brutál.
To hej. Mega.
Cítim sa totálne vnímaná.
Je to pekná báseň. Kto ju napísal?
Predsa Emily, mama.
Kto?
Emily Dickinsonová, tvoja dcéra,
napísala báseň, ktorá je na titulke Springfieldského republikána.
Je o ožieraní.
Nie je o ožieraní, Ship.
„Popíjam vzácne nápoje.“ No tak.
Je to o opojnej intoxikácii samotnou prírodou,
krásou, ktorú neprinesie žiadny alkohol.
Takže to nie je o opíjaní sa,
ale o eufórii z božskej emócie.
Dobre.
Príliš veľa čítaš.
Prepáč, že rozmýšľam.
Budeš ma musieť prijať takého, aký som...
- Nie, Ship. - ...Lavinia.
Musíme sa prijímať navzájom.
- Nie! - Nerozumiem.
Báseň od Emily. Ako sa to stalo?
Nie je to omyl? Zase sa Austin prihlásil do súťaže?
Takže tento výtlačok majú všetci v meste?
Nie len v meste.
Springfieldský republikán má 12-tisíc predplatiteľov.
Panebože.
Je to šialené. Emily je slávna.
Nech nám Boh pomáha, keď to uvidí tvoj otec.
Ďakujem za opýtanie, ale nebudem raňajkovať.
Nemôžem jesť. Príliš sa teším.
Splnil sa mi životný sen.
Táto báseň bola mojím životným projektom.
Trvalo mi to roky.
Mám náročný deň,
ale mám pár minút, ak sa chcete niečo spýtať.
Môžem vám porozprávať o svojich témach, môžete nahliadnuť do môjho procesu.
Nikto?
Kde je Emily?
Asi ešte spí.
- Som tu. - Spí? Nie.
Určite sa skrýva v izbe, čo by som na jej mieste robila.
Čo je s vami? Haló?
Lebo Boh vie, čo ju čaká, keď to uvidí jej otec.
Keď uvidím čo?
Čo?
Čo to skrývaš?
Nedáš si raňajky?
Šálku čaju? Trochu upokojujúceho čaju.
Prečo? Práve som vstal.
Prečo schovávaš noviny za chrbtom?
Daj mi ich, žena. Daj.
Prosím.
Nie je to také zlé.
Bál som sa, že mi povieš, že zase padla burza.
Napísala som báseň a teraz je na titulke novín.
Je to vonku!
Pozri, výpredaj čipkovaných záclon.
Áno? To som si nevšimla.
- Neteš sa. - Ukáž mi to.
Píšu, že ceny sú nižšie. Nižšie.
- Záclony? - Naše záclony sú v poriadku.
Vezmem tie noviny do inej izby.
Daj mi ich, prosím.
„Májové víno“ napísala E. Dickinsonová.
Takže toto si mi chcela zatajiť.
Ona to urobila.
Nechce sa o tom so mnou niekto porozprávať?
Nedá sa zastaviť.
Prepáč. Je to moja chyba.
Mala som na ňu dávať pozor.
Vieš čo? Nie je to také zlé.
„Až spitú včelu vyhodí...“
Prestaňte sa správať, akoby som neexistovala.
Nakoniec na ňu budeme hrdí.
Preboha, som neviditeľná?
DICKINSONOVÁ
SOM NIKTO. KTO SI TY?
Nikto ma nevidí, nikto ma nepočuje, nikto ma nevníma.
Maggie!
Vidíš ma.
Zabudla som vyprášiť koberce.
No tak!
Ship, ahoj. Ahoj. Vidíš ma?
Vinnie, už to nevydržím.
Som ambiciózny podnikateľ a potrebujem ženu, ktorá ma podporuje.
Ship, počujem ťa.
Myslel som si, že si taká, ale zistil som, že nie si.
Aj keď si fakt sexy a mám rád tvoje cicky.
Hovoríš... o jej mačkách.
Musím sa zachovať ako chlap a ukončiť to.
Opúšťam ťa, Lavinia.
Ship, počujeme, ako sa rozprávaš sám so sebou.
- Nerozprával som sa so sebou. - Lebo som tu.
Rozchádzal som sa s tebou.
Neskoro, lebo ja sa rozchádzam s tebou.
- Čo? - Už to nedávam.
Zásnuby sa rušia.
- Hej. - Jasné.
Nastavím si budík o 26 hodín, keď zmeníš názor.
Deň má 24 hodín, Ship.
Tak prepáč, že som nedokončil školu.
Pre teba nikdy nebudem dobrý.
- Stojím hneď tu. - Máš komplexy.
- Desíš ma. - Čo?
Máš samé moderné názory
a ja chcem, aby si bola tradičná, normálna manželka.
Wow.
Dobre. Ja nie som normálna.
Dobre?
Som zvrátená, magická, kreatívna, nadržaná žena
a to nedokážeš prijať.
Nedokážeš prijať mňa!
Čo sa to deje?
Toto miesto je divné.
Od tej seánsy tu asi straší.
Emily vtedy videla ducha.
Panebože. Som duch?
Vy Dickinsonové ste na hlavu.
Radšej budem v Nevade, Lola ma bude bičovať
a zbláznim sa, keď uvidím jej erotický pavúčí tanec.
Pavúčí tanec.
Daj mi vedieť, že ma vidíš.
Jeden, dva, tri, štyri, päť...
- Alebo nie... - Šesť, sedem, osem.
Jeden, dva, tri, štyri...
- Neublíž si. - ...päť, šesť, sedem, osem.
Jeden, dva, tri.
Lavinia? Vinnie?
Vinnie!
Varoval som ťa.
Čo sa to do pekla deje?
Nepočúvala si ma.
Kto si a čo robíš v mojej kuchyni?
Som nikto. Kto si ty?
Táto tvoja hádanka je milá, ale si duch
a ako jediný ma vidíš, čiže som mŕtva!
Asi som v noci zomrela.
Dobre. Fajn. Som mŕtva.
Aspoň to nebolelo.
Kedy rodina objaví moje telo?
Možno sú už hore
a idú práve odkryť moju studenú mŕtvolu!
Nie si mŕtva a ja nie som duch.
Naozaj? Lebo sa tak správaš.
Zjavil si sa odnikiaľ a strašíš ma.
Nie som duch. Som len záhada.
Záhada?
No dobre.
A ja ťa mám vyriešiť?
Môžeš sa pokúsiť.
Je to celé lákavé, ale kašlem na to.
Mám teraz celkom veľa práce.
Mám najdôležitejší deň života
a očakávala som, neviem, uznanie.
Alebo nejaký kompliment.
Ale zrazu som neviditeľná
presne v deň, keď mám byť stredobodom pozornosti.
Môže to mať aj výhodu.
Akú výhodu?
Si neviditeľná, takže sa môžeš dozvedieť pravdu.
Pravdu?
Čo si ľudia o tvojej básni skutočne myslia.
To je dobré.
Springfieldský republikán.
Poďte si ho kúpiť!
Springfieldský republikán.
Najnovšie číslo. Springfieldský republikán!
Ďakujem. Áno, ďakujem.
Na titulnej strane je moja báseň.
Napísala som ju ja, Emily Dickinsonová
Ďakujem za podporu písaného slova. Ďakujem. No teda.
Pozri na tú báseň. Čítal si ju?
Áno. Napísala ju žena. Je odvážna.
Áno, je naozaj dobrá.
Hej, je vidno, že je fakt múdra.
- Ďakujem. - A fakt lascívna.
- Áno, je nadržaná. - Čože?
Býva v meste. Môžeme ju nájsť.
- To netreba. - Áno. Poďme ku nej.
Poďme k jej domu a vyhoňme si v kríkoch.
Ja si vyhoním na tú báseň.
Sláva je nepríjemná.
Skutočne sa z nej teším. Naozaj.
Áno, tá báseň sa mi páči.
Ďakujem! Ďakujem. To rada počujem.
Podľa mňa je hlúpa.
Poprvé, rýmuje sa. To je detinské.
Nuž, áno. To je pravda, ale...
No tak... Rýmy?
Už sme za tým. Veď teraz sa píšu voľné rýmy.
Pravidlá treba ovládať, aby si ich mohol porušiť.
Ona pravidlá neovláda.
Napísal by som to aj v spánku. Aj ma to uspáva.
Nudné.
Podľa mňa to nie je nudné...
Moje dievča!
Skôr je to urážlivé.
Urážlivé? Prečo?
Nie je na tom nič urážlivé.
A preto je to urážlivé. Mala by sa vyjadriť.
Byť politická, inak len strácame čas.
Vieš čo? Máš pravdu.
Tá báseň je hlúpa a nepáči sa mi.
Dobre. Táto diskusia sa mi páči, ale...
Máme lepšie veci na práci.
Hattie.
- Čo to bolo? - Ďalšia príchuť slávy.
Takže to urobila.
Áno, vydali jej báseň.
Najhorší deň môjho života.
Mne sa to páči.
- Je veľmi relevantná. - Pravda.
Aj mne sa to páči. Nechápem ju. Ale preto sa mi páči.
Je veľmi hlboká.
Je o alkohole.
Spoločnosť za abstinenciu sa naštvala.
Určite budú písať listy.
Potrebuje ochranu.
Bude v pohode.
Hej, nechcete to?
Dnes si tu, zajtra preč.
Asi si nečakala, že sláva bude takáto.
Neviem, čo som čakala, ale toto je horšie.
No tak. Nie je to také zlé.
Všetci o mne môžu hovoriť
bez ohľadu na to, či hovoria pravdu?
Asi nevieš, aké to je, kým sa to nestane.
Sláva... je ako smrť.
Ale nie som mŕtva, však?
Nie, si len...
Neviditeľná.
Veľa fajn vecí je neviditeľných.
Čo tým myslíš?
Vzduch, ktorý dýchame.
Vietor, ktorý fúka. Láska.
Rozumiem.
Svet poháňajú neviditeľné veci, Emily Dickinsonová.
Vieš čo?
Máš pravdu.
Som ako krásny parfum.
Noty piesne.
Pocit, čo cítiš na konci leta.
Byť neviditeľná...
je moc.
Tu leží môj priateľ Ben.
Chýba ti.
Áno. Chýba.
Ale keď tu stojím, je to, akoby bol len neviditeľný.
Čo máš na náhrobnom kameni?
Nemám náhrobný kameň.
Ale máš meno.
- Mám? - Musíš mať.
Si mi povedomý, poznám ťa.
Hlboko vnútri musíš vedieť, kto si.
Nepamätám si.
Prečo nie?
Všetko som zabudol, okrem...
Okrem?
Pamätám si záblesk...
omračujúcu bolesť.
Veľkú hroznú bitku.
Všade sú muži, mladí muži.
Kričia.
A všade cítiť prenikavý zápach kovu.
A výbuch...
ktorý ma trafil.
Zohrial ma a ochladil a potom...
nič.
Dostal som správu z juhu a je dobrá.
- Áno! - Hej.
Peniaze z predaja novín
prišli k Johnovi Brownovi a jeho ľuďom.
- Áno. - Majú dobrý pocit.
Majú všetko, čo potrebujú,
vďaka nám a iným ako my.
Juchú! Áno!
Čoskoro uskutočnia svoj plán.
Zaútočia...
a samotná americká realita sa zmení.
Prichádza revolúcia.
Je tu! Je tu!
A Konštelácia je jej súčasťou.
Naše peniaze zaplatili zbrane, ale naše slová im dali silu.
Áno!
Nie slová všetkých. Hattie.
Ak mi chceš niečo povedať, povedz mi to do očí.
Tvoje rozprávky o duchoch nikoho neoslobodia.
Moje „rozprávky o duchoch“ majú podtext.
Gotickým žánrom sa pýtam dôležite otázky o ženských skúsenostiach.
Aspoň všade nehovorím
tú istú osobnú príhodu už desať rokov.
Unikol som v škatuli.
Si pouličný kúzelník.
Páni.
Stále musíš všetkým hovoriť, že si unikol v škatuli.
Chápeme to. Všetci to chápu.
Len hovorím o nebezpečí otroctva.
Hovoríš o tom toľko,
že ľudia tak už nemôžu unikať.
Hej, stačilo!
To je pravda.
Tieto hádky sa musia skončiť.
Musíme sa cez ne preniesť.
To, čo robíme, nie je o egu.
Nie je to o tom, kto má viac pozornosti,
kto má viac peňazí a kto je na titulke.
Za to nebojujeme.
- Či áno? - Nie.
- Áno? - Nie.
Nie.
Čo robíme, je dôležitejšie ako tie veci.
Vyjadrujeme svoje právo na existenciu.
Áno.
Naše texty?
Naše noviny menia svet.
Menia celý osud tejto krajiny.
Aj keď sme dnes anonymní, zajtra nebudeme neviditeľní.
- Dobre. - Áno.
- Budeš neviditeľná? - Nie.
A ty?
- Áno. Budeš neviditeľná? - Nie.
Presne tak.
Henry má pravdu.
Musíme oslavovať... nie sa hádať.
Amen.
Dobre. Áno.
Máme kopu predplatiteľov.
Financujeme revolúciu mysle, tela a ducha.
Budúce generácie budú poznať lepší svet.
Lebo povstaneme.
Prevezmeme kontrolu.
Áno! Áno.
A neviem ako vy, ale...
Ja chcem tancovať.
No teda. Tie si ukradla?
Chcem byť sexy.
Mám tu husle.
Super.
Freddie a jeho sračky.
Zrýchlite tempo.
Emily tu isto čoskoro bude.
Ako povieš.
Kde môže byť?
Na tento veľký večer sme všetci čakali a ona... zmizne.
Austin.
Nevidel si Emily?
Dnes nie.
Bol som v kuchyni. Nie je tam toho veľa.
Kde je naša hviezda?
Pozrite. Prišiel Sam Bowles.
Meškám, prepáčte.
Tak kde je?
- Emily? Zmizla. - Áno.
Zmizla? A práve dnes?
Myslel som, že tu bude pobehovať a nasávať potlesk.
Ahoj. Ako sa máš?
Pekná kópia. Dáš si ju uznať?
Kópia? Čo to hovoríš?
Je to skvelá replika originálu.
Toto je originál.
Od európskeho majstra.
Nie, nie je.
Poznám chlapa, čo to maľoval.
Spoznáš to vďaka tráve.
Ťahy štetcom nie sú také jemné.
Zaplatil som za to majland.
O čom sa to rozprávate?
O maľbe.
Je to reprodukcia.
Povedali, že to je originál.
Je jedno, či je skutočný, ak dobre vyzerá, nie?
- Ospravedlň ma. - Nesmieš odísť.
- Vyčistím si hlavu. - Máme hostí.
Nemáme Emily a tento večierok je pre ňu,
tak ju idem hľadať.
Emily!
Čo tu robíš? Poď.
Austin! Ty ma vidíš?
Si opitá?
Neviem. Ty si opitý?
Prečo si neprišla ku nám?
Lebo aj tak ma nikto nevidí. Som neviditeľná.
Ako vidíš, ja ťa vidím.
Ty asi ale prvý človek, ktorý ma dnes vidí.
Je toto nejaká divná psychologická reakcia na tie noviny?
Som nikto, Austin.
Pre mňa si niekto.
Rozpráva sa sám so sebou?
Hej, je to môj šéf.
Čo mu je?
Netušíš, aké belošské tajomstvá strážim.
Čítal si moju báseň?
Samozrejme.
Som na teba hrdý.
Si?
Áno. Naozaj.
Si jediné v mojom živote, na čo som hrdý.
Austin, čo sa deje?
Nič, len mi ver.
Tvoja poézia je skutočná. Máš niečo skutočné.
Ak by som mal niečo také...
Bol by som šťastný.
- Ehm, pán Dickinson? - Austin.
Pozri, môj odvoz.
Ups.
- Ahoj, kočka. - Ahoj.
Predstavím ťa. Toto je slávny, nedávno zosnulý Edgar Allan Poe.
Áno, som to ja. Chceš autogram?
Neverím, že ste tu.
Zomrel pred pár rokmi.
Je to tak, som duch. Duch Edgara Allana Poa.
Zomrel som za záhadných okolností. Celý ja.
Nie, upil si sa na smrť.
Tak dobre.
Prišla si za mnou.
Rád stretávam fanúšikov.
Prikývni, keď poviem tvoju obľúbenú.
„Havran“, „Zradné srdce“, „Annabel Lee“.
Neprikyvuješ.
„Pád domu Usherovcov“, „Súdok amontillada“.
- Čítala som iba „Havrana“. - Chápem.
Toto je všetko milé,
ale myslel som si, že budeme hľadať fanúšičky, s ktorými sa vyspím.
Ona je skôr moja fanúšička.
Áno.
Smrť krásnej ženy,
je nepochybne najpoetickejšou témou na svete.
Zavezieš ma k Sue?
Kto je Sue? Dala by mi?
Sue je moja priateľka. Urobila mi večierok.
Literárny večierok.
Na oslavu mojej tvorby, lebo aj ja som slávna autorka.
Naozaj? Kto ťa vydáva? Wiley and Putnam?
Práve mi vyšla báseň v Springfieldskom republikánovi.
Povedala si New-York Tribune?
Nie. Springfieldský...
Počul dobre.
Je len otravný.
Báseň v novinách a myslíš si, že si trieda.
Bez urážky,
ale netuším, kto si, a už je neskoro, aby som to zistil.
Drahá slečna, ani netušíš, čo to je sláva.
Nie je to len jedna báseň.
- Áno? - Vydavateľ ich vydá viac.
- Dostali ťa. - Čo?
Sláva je návyková. Ochutnala si a pozri sa na seba, si v tom.
A stále budeš hľadať ďalšiu dávku.
Bohatá, chudobná. Známa či neznáma.
Nikdy to nebude stačiť. Pozri na mňa.
Som kurva slávny a kurva mŕtvy.
A chodím po meste v koči so Smrťou
a hľadám ženy, vďaka ktorým sa budem mať rád.
Navždy.
Hej. Nie navždy.
Raz budeš musieť odísť.
Prečítaš mi ešte raz môj nekrológ?
Bože. Už to nechaj tak.
Do pekla. Chýba mi moja sesternica a detská nevesta Virginia.
Ona by mi nekrológ prečítala.
Sláva...
je včela.
- Čo? - To sa mi páči.
Som opitá.
Máme ťa vysadiť?
Nie.
Ešte sa chvíľu vezme.
Chcem módne meškať.
A čo ty? Ponáhľaš sa niekam?
Nie, kámo. Nikdy viac.
Sue?
Kde si?
Tam budem ja.
Moje slová.
Sue.
Mala si pravdu. Mala si vo všetkom pravdu.
Chcem, aby ma ľudia videli.
Aby si ma ty videla.
Sue?
V poriadku. Nikto tu nie je.
Preklad titulkov: Zuzana Šplhová Básne: Milan Richter