Jag smakar en stark dryck aldrig bryggd -
Ur Sejdlar i Pärlor doppade -
Inga Frankfortbär Skänker samma rus
I Backus hus
FRÅN AMHERST MAJVINET - E. DICKINSON
Odödlighet.
Jösses.
"Berusad av luft - är jag - I Dagg Frossar jag så smått -
Jag raglar - genom ändlösa sommardagar - Från värdshus av flytande Blått -
När Värdshusvärdar visar det druckna Biet Ut genom fingerborgsblommans port -
När Fjärilar - Säger nej till ett 'järn' till -
Skall jag dricka alltfort!"
Okej, häftigt.
Verkligen. Den regerar.
Jag känner mig bokstavligen sedd.
Mycket fin dikt. Vem har skrivit den?
Emily, mamma.
Vem?
Emily Dickinson, din dotter,
har skrivit dikten på första sidan av dagens Springfield Republican.
Den handlar om att bli stupfull.
Inte alls, Ship.
"Jag smakar en stark dryck aldrig bryggd." Kom igen!
Den handlar om att låta sig berusas av naturen själv,
en härlighet som ingen alkohol kan skänka.
Så den handlar inte om att bli berusad,
utan om sublima känslors lyckorus.
Okej.
Du läser för mycket.
Förlåt att jag förkovrar mig.
Du måste acceptera mig för den jag är...
-Nej, Ship. -...Lavinia.
Vi måste acceptera varandra!
-Nej! -Jag förstår inte.
En dikt av Emily. Hur gick det till?
Är det ett misstag?
Har Austin tävlat igen?
Menar du att alla i stan har ett exemplar av den?
Inte bara alla i stan.
Springfield Republican har fler än 12 000 abonnenter.
Herregud.
Det är inte klokt. Emily är berömd.
Gud hjälpe oss när er far får se det här.
Tackar som frågar, men ingen frukost för mig idag.
Jag kan inte äta nåt. Jag är alldeles för uppvarvad.
En livslång dröm besannas.
Den här dikten var ett kärleksprojekt för mig.
Den tog flera år att skriva.
Jag har fullt upp idag,
men jag har några minuter ifall nån vill fråga nåt.
Jag talar gärna om mina temata, metern, ger en inblick i skapandeprocessen.
Ingen?
Var är Emily?
Hon sover säkert.
-Jag är ju här. -Sover? Nej.
Hon gömmer sig nog i sitt sovrum, som jag skulle göra om jag var hon.
Vad är det med er? Hallå?
För Gud vet vad hon har att vänta när hennes far får se det här.
Får se vadå?
Va?
Vad har du bakom ryggen?
Lite frukost, kära du?
Lite te? Så att du slappnar av.
Slappna av? Jag vaknade just.
Varför döljer du min tidning bakom ryggen?
Ge hit den, kvinna. Ge hit.
Tack.
Det var ju inte så farligt.
Jag trodde att det hade inträffat ännu en börskrasch.
Jag skrev en dikt som blev publicerad på första sidan.
Så det, så!
Titta, de har rea på spetsgardiner.
Har de? Det såg jag inte när jag tittade.
-Bli inte så till dig. -Få se.
Det står "Sänkta priser". Sänkta.
-Gardiner? -Våra gardiner duger bra. Titta bara.
Jag tar in tidningen i andra rummet.
Ge tillbaka tidningen, tack.
"'Majvinet' av E. Dickinson"?
Så det var det du försökte dölja.
Hon gjorde det verkligen.
Tänker ingen prata med mig om det?
Nu är hon ohejdbar.
Förlåt, Edward. Det är mitt fel.
Jag borde ha hållit bättre uppsikt på henne.
Vet du vad? Den är inte så dum.
"Värdshusvärdar visar det druckna Biet" -
Sluta bete er som om jag inte existerar. Hallå?
Hon kanske kan bli en heder för familjen ändå.
Herregud, är jag osynlig?
Jag är Ingen! Vem är du?
Så ingen kan se mig, höra mig eller känna mig.
Maggie!
Du kan se mig.
Jag glömde piska mattorna idag.
Snälla!
Ship, hej! Kan du se mig?
Vinnie, det här går inte längre.
Jag är en ambitiös affärsman med entreprenörsanda,
och jag behöver en fru som stöttar mig.
Ship, jag hör dig.
Jag trodde att du var den frun, men det är du tydligen inte,
fast jag tycker att du är jättesexig och jag älskar din lilla murre.
Du menar... Han menar katten.
Jag måste vara karl för min hatt och säga ifrån på skarpen.
Jag lämnar dig, Lavinia.
Ship, vi hör alla där inne när du pratar med sig själv.
-Jag pratade inte med mig själv. -Nej, jag var här.
Jag skulle göra slut med dig.
För sent, för jag gör slut med dig.
-Va? -Det här går inte längre.
Förlovningen är bruten.
-Hör ni. -Säkert.
Om 26 timmar har du säkert ändrat dig igen.
Dygnet har 24 timmar, Ship.
Förlåt att jag inte tog examen från college.
Jag lär aldrig duga åt dig.
-Jag står ju... -Du har sån usel självkänsla!
-Du skrämmer mig. -Va?
Du har en massa moderna idéer,
och jag vill bara att du är en traditionell, normal fru.
Oj.
Okej. Jag är inte normal.
Hör du det?
Jag är en vriden, häxlik, kreativ, pilsk kvinna,
och det kan du inte hantera.
Du kan inte acceptera mig!
Vad händer?
Det är en konstig atmosfär här i huset.
Det är nog hemsökt efter seansen.
Emily såg faktiskt ett spöke.
Herregud. Är jag ett spöke?
Ni Dickinsons är galna allihop.
Jag är hellre i Nevada och blir pryglad av Lola
och blir galen av hennes erotiska spindeldans!
Spindeldansen.
Lavinia, känns vid att jag är här!
Ett, två, tre, fyra, fem...
-Eller inte... -...sex, sju, åtta.
Ett, två, tre, fyra...
-Gör dig inte illa. -...fem, sex, sju, åtta...
Ett, två, tre.
Lavinia? Vinnie?
Vinnie!
Jag försökte varna dig.
Vad tusan pågår?
Du vägrade lyssna.
Vem är du och vad gör du i mitt kök?
Jag är Ingen! Vem är du?
Okej, kul gåta, men du är ett spöke
och bara du kan se mig, alltså är jag död!
Kanske dog jag i sömnen.
Det är okej. Det är okej för mig.
Det var smärtfritt, antar jag.
Jag undrar när familjen hittar min kropp.
De kanske är där uppe nu,
och ska dra undan överkastet och hitta mitt stelnade lik!
Du är inte död och jag är inget spöke.
Inte? För du beter dig som ett.
Du dyker upp ur intet och hemsöker mig!
Jag är inget spöke, bara ett mysterium.
Ett mysterium?
Oj. Okej.
Förväntas jag lösa dig?
Du kan försöka.
Det låter lockande, men jag står nog över.
Jag har händerna fulla just nu.
Det är mitt livs största dag,
och jag väntade mig lite, typ, uppskattning.
Kanske en komplimang eller två.
Men jag är bokstavligen osynlig
just den dagen då jag borde vara uppmärksammad av alla.
Det kanske finns en fördel med det.
Vadå, "fördel"?
Du är osynlig, alltså kan du finna sanningen.
Sanningen?
Du kan ta reda på vad folk egentligen tycker om dikten.
Det är bra.
Springfield Republican.
Köp er dagstidning här!
Springfield Republican.
Läs senaste nytt! Springfield Republican.
Tack så mycket. Tack.
Det är min dikt där på första sidan,
skriven av mig, Emily Dickinson.
Tack för att ni stöder det skrivna ordet. Tack. Oj, titta.
Kolla in dikten. Har du läst den?
Ja, jag har läst den. Av en kvinna. Hon är orädd av sig.
Den är riktigt bra.
Det märks att hon är väldigt smart.
-Tack. -Och vällustig.
-Ja, hon är väldigt kärlekskrank. -Vänta, vadå?
Hon bor här i stan. Vi kan hitta henne.
-Det behövs inte. -Ja. Vi går hem till henne.
Vi går hem till henne och runkar i buskarna.
Jag tänker runka direkt på dikten.
Berömmelsens pris.
Jag är verkligen glad för hennes skull.
Ja, jag gillar verkligen dikten.
Tack! Så roligt att höra.
Den var dum, tyckte jag.
För det första rimmade den, vilket är barnsligt.
Ja, det är sant, men...
Jag menar, rimma?
Det känns nattståndet. Det är fri vers som gäller nu.
Man måste behärska reglerna innan man bryter mot dem.
Hon bemästrar ingenting.
Jag kunde skrivit det här i sömnen, och det får mig att somna.
Urtråkigt.
Jag finner det inte urtråkigt...
Så ska det låta.
...utan snarare stötande.
Stötande? Varför?
Där står ju inget direkt stötande.
Det är därför den är stötande. Ha lite skärpa.
Var politisk, annars slösar du med vår tid.
Du har faktiskt övertygat mig.
Dikten är dum, och jag är inte imponerad.
Okej. Kul att prata, men...
Vi går vidare med våra liv.
Hattie.
-Vad var det där? -Ännu en smak av berömmelse.
Hon gjorde det faktiskt.
Ja, Emily är publicerad.
Det är mitt livs värsta dag.
Jag älskar den faktiskt.
-Den är så relevant för nuet. -Sant.
Jag älskar den också. Jag förstår den inte. Därför älskar jag den.
Den är så djup.
Den handlar om alkohol.
De är visst upprörda i nykterhetsföreningen.
Folk kommer att skriva till tidningen.
Hon lär behöva beskydd.
Hon klarar sig.
Vill du inte ha tidningen?
Berömmelse är kortlivad.
Så trodde du inte att berömmelse skulle vara.
Jag vet inte vad jag trodde, men det här är värre.
Kom igen. Det är inte så illa.
Så alla får prata om mig
oavsett om det de säger är sant eller inte?
Man vet inte hur det känns förrän man är där.
Berömmelse... är lite som döden.
Men jag är väl inte död?
Nej. Du är bara...
...osynlig.
Många underbara saker är osynliga.
Vad menar du?
Luften vi andas.
Vinden som blåser. Kärlek.
Jag förstår vad du menar.
Det är osynliga saker som håller världen igång.
Vet du...
...du har rätt.
Jag är som en härlig parfym.
Tonerna i en sång.
Känslan man får vid sommarens slut.
Att vara osynlig...
...är makt.
Min vän Ben är begravd här.
Du saknar honom.
Ja. Det gör jag.
Men när jag står här är han liksom osynlig.
Vad står det på din gravsten?
Jag har ingen gravsten.
Men du har ett namn.
-Har jag? -Det har alla.
Jag känner igen dig från nånstans.
Innerst inne måste du veta vem du är.
Jag minns inte.
Varför inte?
Jag har glömt allt utom...
Utom vadå?
Det blixtrade till...
Bländande smärta.
Det är ett stort, hemskt slag
där män överallt, unga män...
...skriker.
Och lukten, den överväldigande lukten av metall.
Och en explosion...
...träffade mig.
Den värmde mig och kylde mig, och sen...
...ingenting.
Jag har fått nyheter söderifrån, goda nyheter.
-Ja! -Ja.
Pengarna vi fick in från tidningsförsäljningen
har nått John Brown och hans läger.
-Ja! -Hans folk känner optimism.
De har allt de behöver,
tack vare oss och andra likasinnade.
Tjoho! Ja!
Snart kommer de att genomföra sin plan.
De kommer att anfalla...
...och den amerikanska verkligheten kommer att förvandlas.
Revolutionen kommer.
Den kommer!
Och The Constellation har del i den.
Våra pengar har köpt vapen åt dem, men våra ord har gett dem styrka.
Ja!
Inte allas ord. Hattie.
Om du har nåt att säga, så säg det till mig direkt.
Jag säger bara att dina små spökhistorier inte befriar nån.
Mina "små spökhistorier" har underliggande innebörd.
Jag använder gotikgenren för att ställa kritiska frågor om kvinnors erfarenheter,
och jag håller i alla fall inte på
och säljer samma gamla personliga anekdot i tio år!
Jag rymde i en låda.
Du är rena gatumagikern.
Oj.
Du tjatar hela tiden om att du rymde i en låda.
Vi vet. Alla vet.
Jag berättar för folk om slaveriets faror.
Du berättar så mycket
att folk inte kan fly på det sättet mer.
Nu räcker det!
Det är sant.
Sluta med den här småaktigheten.
Vi måste stå över sånt.
Vårt arbete handlar inte om vårt ego.
Eller om vem som får mest uppmärksamhet,
vem som drar in mest pengar eller syns på första sidan.
Det är inte det vi kämpar för.
-Eller hur? -Nej.
Nej.
Det vi gör här är mycket viktigare än nåt av det där.
Det vi gör här är att hävda vår rätt att existera.
Ja.
Det vi skriver.
Vår tidning förändrar världen.
Den förändrar hela landets öde.
Och även om vi är osynliga idag, är vi inte det imorgon.
-Bra. -Ja.
-Kommer ni att vara osynliga? -Nej.
Eller?
-Kommer du att vara osynlig? -Nej.
Just det.
Henry har rätt.
Vi borde fira... inte träta.
Amen.
Just det. Bra.
Våra abonnentsiffror rakar i höjden.
Vi finansierar en tankens, kroppens, själens revolution.
Framtida generationer kommer att få en värld som är bättre,
för vi reser oss upp.
Vi tar kontroll.
Ja! Ja.
Jag vet inte vad ni säger, men...
...jag vill dansa.
Oj. Är den stulen?
Jag vill vara fin.
Jag tog med fiolen.
Ja, för fan.
Freddie är sig själv igen.
Öka takten.
Emily är säkert här snart.
Strunt samma.
Var kan hon hålla hus?
Det här är den stora kvällen vi har väntat på, och hon bara... försvinner.
Austin.
Har du sett Emily?
Inte idag.
Jag plundrade köket. Där fanns inte mycket.
Var är balens drottning?
Titta. Mr Bowles är här.
Förlåt att jag är sen.
Var är hon?
-Emily? Har inte synts till på hela dagen. -Japp.
Borta? Idag av alla dagar?
Jag trodde att hon skulle sväva omkring och suga i sig applåder.
Hej. Hur är läget?
Fin reproduktion. Beställningsverk?
Reproduktion? Vad menar du?
Jag menar, en utmärkt reproduktion av originalet.
Det här är originalet.
Av en europeisk mästare.
Nej. Det är det inte.
Jag känner killen som målade den.
Det syns på grässtråna.
Penseldragen är inte tillräckligt känsliga.
Jag betalade så mycket för den.
Vad i all världen pratar ni om?
Målningen.
Det är en reproduktion.
De sa att det var ett original.
Vem bryr sig, bara den pryder sin plats.
-Ursäkta mig. -Austin, du får inte gå.
-Jag måste rensa huvudet. -Vi har gäster.
Men inte Emily, och festen är ju till hennes ära,
så jag ska leta upp henne.
Emily!
Vad gör du här? Kom nu.
Oj, Austin, kan du se mig?
Är du berusad?
Jag vet inte. Är du?
Varför kom du inte till vårt hus?
För att ingen kan se mig. Jag är osynlig.
Visst kan jag se dig.
Du är den första på hela dagen som har sett mig.
Är det här nån konstig psykologisk reaktion på att bli publicerad?
Jag är ingen, Austin.
Du är nån för mig.
Pratar han verkligen med sig själv?
Ja, det är min chef.
Vad är det med honom?
Du anar inte hur många vita hemligheter jag bevarar.
Har du läst min dikt?
Självklart.
Jag är så stolt över dig.
Är du?
Ja. Uppriktigt.
Du är det enda i mitt liv jag är stolt över just nu.
Austin, vad är det?
Inget, men tro mig.
Din poesi är verklig. Du har nåt som är verkligt.
Om jag hade nåt sånt...
...skulle jag vara lycklig.
-Hej, mr Dickinson. -Säg Austin.
Titta. Min skjuts.
Ojsan.
-Läget? -Hej.
Får jag presentera den store och nyligen avlidne mr Edgar Allan Poe.
Det är jag det. Vill du ha en autograf?
Oj. Jag fattar inte att du är här.
Han dog för bara några år sen.
Just det, jag är en ande, Edgar Allan Poes ande.
Jag dog under mystiska omständigheter. Väldigt passande.
Nej, du söp ihjäl dig, kompis.
Okej.
Du är här för att träffa mig.
Kul. Jag älskar att träffa beundrare.
Nicka när jag kommer till din favorit.
"Korpen", "Det skvallrande hjärtat", "Annabel Lee".
Du nickar inte.
"Huset Ushers undergång", "Ett fat Amontillado"...
Jag har bara läst "Korpen".
Uppfattat.
Jag menar det verkligen artigt,
men jag trodde att vi skulle köra omkring
och hitta beundrare som jag kunde ligga med.
Hon är snarare en beundrare av mig.
Precis.
En vacker kvinnas död
är absolut det mest poetiska ämnet som finns.
Kan du släppa av mig hos Sue?
Vem är Sue? Kan man få sex där?
Sue är min bästa vän. Hon ger en bjudning för mig.
En litterär bjudning.
För att fira mitt verk, för jag är också en berömd författare.
Jaså? Vilket är ditt förlag? Wiley & Putnam?
Jag har just fått en dikt införd i Springfield Republican.
Ursäkta, sa du New-York Tribune?
Nej. Springfield...
Han hörde vad du sa.
Han är bara ohyfsad.
En dikt i en tidning och du tror dig vara nåt.
Jag menar det med all respekt,
men jag vet inte vem du är, och det är för sent för mig att få veta det.
Kära unga dam, du vet inte vad berömmelse är.
Okej, det är inte bara en dikt.
-Jaså? -Redaktören ska publicera fler.
-Du är fast. -Vadå?
Berömmelse är beroendeframkallande. Smaka lite, så är du fast.
Och du söker efter nästa kick.
Rik eller fattig. Känd eller okänd.
Men det är aldrig nog. Se på mig.
Jag är berömd som fan och död som fan.
Jag kuskar omkring i Dödens droska
på jakt efter en kvinna som får mig att gilla mig själv.
Till tidens slut.
Vänta. Inte till tidens slut.
Du måste kliva ur förr eller senare.
Kan du läsa upp min dödsruna igen?
Jösses. Släpp det nån gång.
Jäklar. Jag saknar min kusin/barnbrud, Virginia.
Hon hade läst min dödsruna för mig.
Berömmelse...
...är ett bi.
-Va? -Det där gillar jag.
Jag är skitfull.
Ska vi släppa av dig?
Nej.
Vi kör omkring ett tag till.
Jag vill vara fashionabelt sen.
Och du? Har du bråttom nånstans?
Nix, kompis. Aldrig mer.
Sue?
Var är du?
Dit tänker jag fara.
Mina ord.
Sue.
Du hade rätt. Du hade rätt om allt.
Jag vill bli sedd av människor.
Jag vill bli sedd av dig.
Sue?
Det är okej. Det är ingen här.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson