היי.
זה יום מקסים להטבלה.
אני לא יודע. משהו לא בדיוק בסדר.
מה זאת אומרת?
אולי זה העניין עם ג'ון בראון. אני לא יודע.
חלמתי חלום רע אמש.
חשבתי שנהנינו אמש.
אני שמח שפתרנו את הבעיות שלנו, בייבי.
גם אני.
אז עכשיו את יכולה להיפרד מהמשפחה שלך,
כי את עוברת לניו אורלינס.
רגע, מה? -נדבר על זה אחר כך.
יפה מצידך שעזרת לג'יין היום.
היא ביקשה ממני להיות הסנדק של התינוק. היא אלמנה, זו החובה שלי.
כמובן.
איפה אמילי?
אני מניח שבבית. היא לא נוהגת לבוא לכנסייה.
תשמע, לא פגשתי אותה מאז שהשיר שלה יצא לאור.
אני מרגישה שהיא מסתתרת ממני.
כן, תשמעי...
הייתי עוזב אותה במנוחה במקומך.
אבל...
אני צריכה להגיד לה כמה דברים.
אני מניח שהיא כבר יודעת אותם.
הינה ג'יין.
הגיע הזמן לעשות את זה. -היי.
אל תיתן לאנשים לשכוח שאתה עדיין בעלי.
לאיש מהנוכחים אין עוד אשליות בנושא.
היי.
נכון שהיא מתוקה?
לאט יותר.
- דיקנסון -
"אי אפשר לכבות שריפה"
היי, מגי, מה חדש?
אתה יודע.
סתם יום ראשון שקט.
אני נהנית מיום המנוחה שלי.
אני לא נח בימי ראשון. גם בימי ראשון יש חדשות.
יש חדשות בכל יום בשבוע.
אני גווע ברעב.
יש משהו שאוכל לנשנש?
אולי יש שזיפים במטבח.
יש לכם בשר צלוי?
אלך לבדוק.
תרצה לפשוט את המעיל?
לא, לא אשאר,
רציתי רק לאכול משהו לפני שאצא לדרך.
קיוויתי להיפרד בזריזות מבני דיקנסון.
רובם לא כאן.
הם בכנסייה בהטבלה.
הינה אחת מהם.
מר בולס, אני צריכה לדבר איתך.
את מתנהגת מוזר. הכול בסדר?
מר בולס, אתה מוכן לבוא איתי לטרקלין?
אלך לארגן קצת אוכל.
מה קורה?
אני צריכה לבקש ממך משהו.
בסדר.
אז למה את מדברת אל הקיר?
כי אני מגנה על העיניים שלי.
העיניים שלי רגישות מאוד
ואני חוששת שאם אביט בך, אתעוור.
מוזר.
מר בולס, יש לך עדיין את ספר השירים שלי?
אלה שנתתי לך?
כן, ודאי. הם בתיק שלי.
אני מתכוון לקרוא את כולם שוב ברכבת.
השירים שלך ברמה גבוהה מאוד. את יודעת את זה.
הם מתבלטים מאוד.
לצערי אני נאלצת לבקש שתחזיר את כולם.
מה אמרת?
אמרתי בנימוס...
שעליך להחזיר לי את השירים שלי.
להחזיר אותם? -כן.
מייד.
בסדר, אני מבין.
אני עורך כבר די זמן כדי להבין.
זה עוד אחד מהמשחקים שלך,
את מעמידה פנים שאת לא רוצה שהם יוצאו לאור.
זו מעין צניעות מזויפת.
זה חמוד, אבל...
את באמת לא חייבת להמשיך בזה.
זה לא משחק מבחינתי.
בסדר.
מר בולס, אחרי ייסורים ומאבק פנימי מתמשך
החלטתי שאני לא רוצה שהשירים יצאו לאור,
ועל כן, אני מבקשת ש...
לא. לא, אני דורשת שתחזיר לי את השירים שלי.
אמילי.
השיר שלך היה להיט.
את בדרך להתפרסם בעולם כולו בן לילה.
אנשים אהבו את השיר שפרסמנו והם כבר מתחננים לעוד.
זה שקר.
יש אנשים שלא אהבו אותו. שמעתי אותם. -לא נכון. זה טוב עוד יותר.
הוא חדר לתוכם.
הוא גרם להם לחשוב. הוא גרם להם לשאול שאלות.
הוא היה פרובוקטיבי. הוא סחט תגובות.
אי אפשר לקוות ליותר מזה כמשוררת.
אמילי, אני אומר לך,
את בדרך להיות המשוררת הגדולה בניו אינגלנד, אולי אפילו באמריקה.
אני רק מנסה למנוע ממך להפריע לעצמך.
הדבר היחיד שמפריע לי כרגע הוא אתה.
אאוץ'. זה כאב.
תחזיר לי את השירים שלי!
אימפריית העיתונות שלי מתרחבת.
את יכולה להיות חלק מזה. את לא רוצה לעזור לבנות אימפריה?
הייתה לי אימפריה!
היא הייתה כאן.
אתה גנבת אותה ממני.
אתה...
וסו.
אז זה בגלל סו.
אין לי מושג למה אתה מתכוון.
את יודעת עלינו, מה?
אני מבין מה קורה כאן.
גילית לגבי סו ואני ועכשיו את מקנאה.
חשבת שאני מפלרטט איתך או משהו.
משלה אותך.
לא עשיתי את זה, בסדר?
הייתי מעוניין רק בעבודה שלך
וזה הדבר שגם את צריכה להתמקד בו.
אל תיתני לרגשות שלך להפריע לקריירה שלך.
זה תמיד קורה לנשים.
אני צריכה את השירים שלי.
לא, אמילי. את צריכה אותי.
אנשים רבים לא היו טורחים לנסות אפילו במקרה שלך.
אבל אני ניסיתי, כי אני מבין אותך.
את מוזרה, את מעוותת, את חולנית ואת תמוהה.
אבל אני מבין שכאישה, האומנות שלך נובעת מכל זה.
לצערי היה קל מאוד לעולם כולו להתעלם ממך,
אבל לא אתן להם.
איש לא היה מבחין בך
אם לא הייתי מפנה את תשומת הלב שלהם אלייך.
תאמיני לי.
אין לך כוח בלעדיי.
יום אחד את תיזכרי בכל זה ותודי לי.
אבקש ממך עוד פעם אחת...
תחזיר לי את השירים שלי.
לא.
איך אתה מעז?
נתת לי אותם ועכשיו הם שלי.
לא תקבלי אותם בחזרה.
בסדר.
אם לא תחזיר לי אותם, איאלץ לקחת אותם בכוח.
את יודעת מה? מאוחר מדי.
מה?
כבר שלחתי אחד למשרד.
הוא יודפס בהמשך היום.
אני מצטער.
אל תיגעי בתיק שלי! -אני לוקחת אותם בחזרה!
הם שלי! -הם לא שלך!
הם בידיי.
תחזיר לי אותם. -את רוצה אותם?
תחזיר לי אותם! -בואי לקחת אותם.
תחזיר לי אותם!
היי!
סע! סע!
תחזיר לי את השירים שלי! -לא!
כן!
תחזיר לי אותם!
אתה השטן!
אני פמיניסט!
והיום אנחנו נמצאים כאן כדי לחגוג
את לידתו של ויליאם וילקינסון השני
ולברך אותו... -היא נראית מדהים.
בצאתו למסע החיים הארוך בדרך האמונה.
תפסיקי!
אימו, ג'יין, נמצאת כאן היום,
לצד הסנדק שלו, אוסטין דיקנסון,
שימלא את מקומו של ויליאם וילקינסון הראשון המנוח.
נכון שהיה נחמד אם היה לנו נכד?
המוות אומנם הפריד בינינו גופנית,
אך האמונה והאהבה קשרו בינינו לעד.
איננו רואים אותך, ויליאם וילקינסון הראשון, אך אנחנו יודעים שאתה כאן.
תראי מה השגתי.
לקחתי אותם מהמזוודה הקטנה שלו
בזמן שאתם התווכחתם לכם.
מגי.
תודה. איך עשית את זה?
עוזרת בית טובה יודעת להיות בלתי נראית.
תודה. תודה.
אחד נפל מהחבילה.
- לסו -
אלי, קדש את המים האלה
והענק לילד הזה את מלוא חסדך.
אוסטין דיקנסון, בכך שאתה מסכים להיות סנדקו של הילד,
אתה מכיר באהבתך לאימו, ג'יין,
ובאהבתך לילד עצמו.
אתה מתחייב
שלילד הזה לא תחסר אהבה בעולם הזה.
האם אתה מקבל את תפקידך כסנדק של הילד?
כן. -אז בואו נתפלל.
אלי, ברך את הילד הזה ושמור עליו.
אמן.
-אמן.
את מריחה עשן?
אמילי.
אז את יודעת מי אני.
כן.
אתה פרייזר. פרייזר סטרנס.
את יודעת מי אני ואת יודעת איך אמות.
כן.
במלחמה. -במלחמה.
במהלך רדיפת תהילה ופרסום.
אעזוב את ביתי...
ואת משפחתי...
ואצא לקרב.
כן.
אז הקליע יפגע בך...
כמו ציפור.
וכך ימות פרייזר סטרנס...
וייזכר.
ייתכן שהיה עדיף להיות אף אחד.
אני מבינה.
לא אחזור על הטעות שלך.
יש לך מלחמות משלך, אמילי דיקנסון.
אבל עלייך להילחם בחשאי.
לבד.
כשאיש לא רואה.
עלייך להעניק את מלוא התהילה לעצמך ולא לבקש דבר מהעולם.
עלייך להיות אף אחת.
האף אחת האמיצה והמבריקה בתולדות העולם.
"אי אפשר לכבות שריפה
דבר שיכול להתלקח..."
לוויניה. בואי, מתוקה.
"עלול להידלק מעצמו ללא מאוורר..."
אבי!
"בלילה האיטי ביותר..."
תסלחו לי.
אני אעשה את זה.
לכו מכאן.
אמילי.
באתי לבקר אותך.
צאי מכאן.
אמילי.
אנחנו צריכות לדבר.
אני לא רוצה לדבר איתך. אני לא רוצה אפילו לראות אותך.
אם חושבים על זה, אני לא רוצה לפגוש אותך שוב לעולם.
תני לי הזדמנות להסביר את הצד שלי.
מה יש להסביר?
אני רואה הכול בבירור.
לא, יש דברים שאת לא רואה.
יש לך זכות מלאה לכעוס עליי.
לא ביקשתי ממך רשות.
אני יודעת שהיו לך רגשות כלפיו.
היו לי רגשות כלפיו?
את גרמת לי לפתח רגשות כלפיו.
ממש אילצת אותי!
הרגשתי שאת רוצה שאתאהב בו, אבל למה?
בעצם את אהבת אותו מלכתחילה.
לא אהבתי אותו.
מעולם לא. -את שקרנית.
אני לא שמה זין על הגבר הזה. -אז למה שכבת איתו?
ולמה...
למה חזרת ואמרת לי לתת לו את השירים שלי?
כי לא עמדתי בדברים שהשירים שלך גרמו לי להרגיש.
השירים שלך חזקים מדי. הם כמו נחשים.
הם מזדחלים לתוכי, הם נכרכים סביב ליבי
והם מוחצים אותי עד שאני לא מסוגלת לנשום.
הם נוצצים, הם ארסיים והם מכישים.
נבהלתי, אמילי.
ממך, מהאופן שאת אוחזת בי, מהאופן שאת מרעילה אותי.
כשנישאתי לאוסטין והפכנו לאחיות,
הקשר היחיד בינינו היה המילים שלך.
התחלת לכתוב המון ואני הייתי היחידה שקראה את השירים.
זה היה יותר מדי.
אז חשבתי שאם אדחק בך קצת, אז...
אם תרחיקי אותי קצת, אהפוך להיות בעיה של מישהו אחר?
אז יש לי הפתעה בשבילך.
אני כבר לא הבעיה שלך, סו.
את יכולה לחזור לטרקלין המושלם שלך, עם השמלות היוקרתיות שלך
ולהיות ריקנית ואיכותית כמה שאת רוצה,
כי לא אגרום לך להרגיש דבר שוב לעולם.
ובלעדיי...
מה?
בלעדיי...
אני לא חושבת שאת יודעת להרגיש דבר.
בסדר.
תסגרי את הדלת כשאת יוצאת.
את צודקת.
בקשר למה?
אני מרגישה דברים רק כשאני איתך.
"היא הגישה את מילותיה היפות כמו להבים, כמה נוצצים הם היו..."
דחפתי אותך אליו כי רציתי להימלט ממה שהרגשתי.
שכבתי איתו כי לא רציתי להרגיש את זה.
יש המון רגשות שאני לא רוצה להרגיש, אמילי.
והרגש העיקרי שאני לא רוצה להרגיש...
הוא מה?
מה הוא?
מה הוא, סו? תגידי את זה!
שאני מאוהבת בך.
אני לא מאמינה לך.
זו האמת.
זו לא האמת.
דבר ממה שאת אומרת לי אינו אמת.
את כבר לא סו בכלל.
את אדם חדש, אדם מזויף.
אני לא מזהה אותך בכלל, וכל מה שאת אומרת לי הוא שקר.
אמילי, אני אוהבת אותך.
תפסיקי לשקר לי!
אני אוהבת אותך!
הרגשתי אותך בספרייה כי את תמיד איתי.
אני לא יכולה להימלט ממך,
כי הדבר האמיתי היחיד שארגיש אי פעם הוא את אהבתי אלייך.
כן, כן, כן.
בנות, אתן בסדר?
לא אתן עשיתן את זה, נכון?
אופס.
תשמעו...
איש לא צריך לדעת.
אנחנו בשנות ה-50, דברים נשרפים כל הזמן.
בסדר, בואו נלך הביתה.
שבו איפה שאתם יכולים.
אתם יכולים להניח את הכובעים, את המעילים ואת הז'קטים בספרייה.
יש תה חם על האש. יש די והותר מזון לכולם.
הנחתי שם קופסה לתרומות.
אם מישהו יכול לתרום משהו, נעריך זאת מאוד.
הכנסייה הישנה שירתה אותנו היטב.
יבורך זכרה.
זה ייקח זמן, אבל נוכל לשקם.
אמהרסט תתאחד כמו שעשינו תמיד
ונתגבר על האירוע המצער ביותר הזה.
מילים כדרבנות. -בהחלט.
אני גאה בבן שלנו.
איפה אשתו?
את לא חושבת שהיא אמורה להיות לצידו ברגע כזה?
אוסטין, איפה סו?
אני מקווה שלא השארת אותה להישרף בכנסייה.
אני מניח שהיא חיה את חייה בדיוק כמו שאני חי את שלי.
אז מה הקשקוש המטורף הזה לגבי מעבר שלנו לניו אורלינס?
נולה, בייבי, נולה.
לא משנה איך תקרא לזה, לא אעבור לשם.
בטח שכן.
שלחתי מברק לבחור שאני מכיר שם שעוסק בנדל"ן, ג'וזף ליימן.
ג'וזף ליימן? האקס שלי?
נכון, שכחתי שאת מכירה את הבחור. ליימן.
ליימן!
אחלה בחור. שלחתי לו את כל הכסף שלי.
הוא השיג לנו בית.
ג'וזף ליימן מכר לנו בית?
זה יותר בקתה.
הוצאת את כל הכסף שלך על בקתה בניו אורלינס
ועכשיו אתה מצפה שאעזוב הכול ואבוא איתך?
כן.
זו המאה ה-19, את אשתי.
אני מקבל את ההחלטות.
בסדר, הקשבת בכלל למשהו ממה שאמרתי לך
במשך כל הזמן הזה?
בייבי, נולה היא פצצה. את תמותי עליה.
מתחילה מלחמת אזרחים. לא אעבור ללואיזיאנה.
לא אפגוש את המשפחה שלי שוב לעולם.
שלא להזכיר את העובדה שאהיה בצד הלא נכון של ההיסטוריה.
הדרום לא נורא כל כך.
שיטת המטעים דומה יותר לאריסטוקרטיה...
עבדות זה דבר רע, שיפ.
חשבתי שאת בקטע של ראש פתוח.
לא במקרה הזה.
בחייך, יהיה מקסים.
את תהיי יפהפייה דרומית.
אני מכשפה יאנקית חריפה.
תכבד את זה. -אני לא מבין.
את רוצה שאעזוב אותך כאן,
אעבור לנולה ואתחתן עם בתו של איזה מלך כותנה?
לא, אתה... יכול להתחתן איתי,
אנחנו רק צריכים להישאר באמהרסט ולוודא שהקשר יהיה קליל ולא בלעדי.
אלוהים.
תשכחי מזה.
פשוט תשכחי מזה.
כבר השקעתי הרבה יותר מדי בבקתה הזו.
מה... שיפ!
אני טועה?
כן.
בהחלט.
הוא רצה להתחתן איתך, לוויניה.
עכשיו תמצאי את עצמך רווקה נצחית.
אותה כבשה, יום אחר.
שיפ!
בסדר.
אתה תיסע לניו אורלינס. -נולה.
תתחתן עם מישהי אחרת,
תעשה ילדים וכל החרא הזה.
אבל אתה יודע ואני יודעת...
כן?
שתמיד אהיה הנערה המעניינת ביותר שאהבת.
הכנסייה שלנו.
הכנסייה היפה והמסכנה שלנו.
גברת דיקנסון.
חלמתי על זה בלילה.
מה?
על מה אתה מדבר? -ראיתי את זה קורה.
שריפת הכנסייה, היה לי חיזיון.
זה בא אליי.
ראיתי את כל זה קורה.
לא, אתה מדמיין את זה.
לא, חלמתי על זה אמש ועכשיו זה קרה.
זה בטח סימן נורא. זה מבשר רעות.
כל הדיבורים האלה על סימנים ועל חזיונות.
אתה נשמע מטורף כמו אמילי.
או שאולי היא לא משוגעת כמו שחשבנו.
אלוהים אדירים.
- הנחש -
"בחור צר בעשב
רוכב מדי פעם
אולי פגשתם אותו? לא כן?
סימן ההיכר שלו
הוא הדשא נפרד כמו במסרק
שביל צר נראה
ואז נסגר למרגלותיך
ונפתח בהמשך הדרך
הוא אוהב אזור ביצתי
הרצפה קרירה מדי לתירס
אך כשהייתי נער ויחף
לא פעם, בצוהריים
חלפתי על פני צליפת שוט
הנפרמת בשמש..."
"כשהתכופפתי לאחוז בה
היא התקמטה ונעלמה
כמה מאנשי הטבע
אני מכירה והם מכירים אותי
אני חשה כלפיהם מידה
של לבביות
אך מעולם לא פגשתי את הבחור
בחברה או לבד
בלי קושי נשימה
ואפסיות בעצמות."
אוכל למות מאושרת עכשיו.
אני לא.
אני מרחמת על המתים היום.
אמילי?
כן?
כשאני איתך...
אלה הרגעים היחידים שאני מרגישה בחיים.
זה כל מה שאני צריכה.
זה כל מה שהצטרכתי אי פעם.
לגרום לך להרגיש כך.
אני כותבת למענך, סו שלי.
אני כותבת למענך.
רק למענך.
זה מספיק.
לא אשחרר אותך שוב לעולם.
תרגום כתוביות: אסף ראביד