Živjo.
Čudovit dan za krstitev.
Ne vem. Nekaj ni v redu.
Kako to misliš?
Mogoče ta zadeva z Johnom Brownom. Ne vem.
Sinoči sem imel grde sanje.
Mislila sem, da sva se zabavala.
Vesel sem, da sva razčistila.
Jaz tudi.
Zdaj se lahko posloviš od družine,
ker se seliva v New Orleans.
-Kaj? -Kasneje se bova pogovorila.
Lepo, da boš danes pomagal Jane.
Prosila me je, naj bom boter otroku. Ker je vdova, je to moja dolžnost.
Seveda.
Kje je Emily?
Najbrž doma. Običajno ne hodi v cerkev.
Nisem je videla, odkar so objavili njeno pesem.
-Kot bi se skrivala pred mano. -Ja, no...
Na tvojem mestu bi jo pustil pri miru.
Ampak...
Veliko ji imam povedati.
Mislim, da že vse ve.
Jane je tam.
-Čas je. -Živjo.
Ne dovoli, da ljudje pozabijo, da si še vedno moj mož.
Nihče si ne dela utvar o tem.
Živjo.
Ali ni ljubek?
Ustavi.
DICKINSONOVA
Ognja ne moreš pogasiti
Živjo. Kaj je novega?
Saj veste.
Mirna nedelja.
Uživam v počitku.
Ob nedeljah nikoli ne počivam. Tudi takrat so novice.
Novice so vse dni v tednu.
Sestradan sem.
Imate kaj za pod zob?
V kuhinji so slive.
-Imate kaj pečene govedine? -Pogledat grem.
Boste slekli plašč?
Ne bom dolgo.
Samo prigrizniti sem hotel, preden grem. In se posloviti od Dickinsonovih.
Večine ni doma.
V cerkev so šli na krstitev.
Nekdo pa je doma.
Morava se pogovoriti.
Čudna si. Je vse v redu?
Greste z mano v salon?
Pogledat grem za hrano.
Kaj se dogaja?
Nekaj bi vas prosila.
V redu.
Zakaj govoriš s steno?
Ščitim oči.
Občutljive so in bojim se, če vas pogledam, da bom oslepela.
Čudno.
Imate še vedno moje pesmi?
-Ki sem vam jih dala? -Seveda. V torbi so.
Na vlaku sem jih nameraval vnovič prebrati.
Tvoje pesmi so prvovrstne. To veš.
Res naredijo vtis.
Prositi vas moram, da mi jih vrnete.
Prosim?
Vljudno vas prosim,
da mi vrnete pesmi.
-Vrnem? -Da.
Takoj.
Razumem.
Dovolj dolgo sem že tvoj urednik.
To je še ena od tvojih igric,
ko se pretvarjaš, da nočeš objave.
Lažna skromnost.
Srčkano, ampak...
ni ti treba več početi tega.
To niso igrice.
V redu.
Po veliko mukah sem se odločila,
da ne želim objave svojih pesmi.
Zato vas prosim...
Ne, zahtevam, da mi vrnete pesmi.
Emily.
Tvoja pesem je bila uspešnica.
Čez noč boš postala svetovno znana.
Ljudem je bila prva všeč in prosijo za več.
To je laž.
-Nekaterim ni bila všeč. Slišala sem jih. -Ne, še bolje je.
Zlezla jim je pod kožo.
Dala jim je misliti. Postavljali so vprašanja.
Provokativna je, izzvala je reakcije.
Kot avtor ne moreš upati na več.
Pravim ti,
da lahko postaneš največja pesnica Nove Anglije, morda celo Amerike.
Skušam ti pomagati, da si ne presekaš poti.
Edino, kar mi je zdaj na poti, si ti.
To pa boli.
Vrni mi pesmi.
Moj časopisni imperij se širi.
Lahko si del tega. Nočeš pomagati zgraditi imperija?
Imela sem ga!
Tukaj je bil.
Potem si mi ga ukradel.
Ti...
in Sue.
Torej gre za Sue.
Ne vem, kaj misliš s tem.
Veš za naju, kajne?
Vidim, kaj se dogaja.
Izvedela si za naju s Sue in ljubosumna si.
Mislila si, da flirtam s tabo.
Da te zavajam.
Vendar te nisem.
Zanimalo me je samo tvoje delo,
na kar bi se morala osredotočiti.
Naj čustva ne ovirajo tvoje kariere.
Ženskam se to vedno zgodi.
Rabim svoje pesmi.
Ne, Emily. Potrebuješ mene.
Veliko ljudi se sploh ne bi ukvarjalo s tabo.
Jaz pa sem se, ker te razumem.
Čudaška si, ekscentrična, zmešana, čudna,
a ker si ženska, razumem, da tvoja umetnost izhaja iz vsega tega.
Žal bi te ves svet lahko zlahka ignoriral, a tega ne bom dovolil.
Nihče te ne bi opazil,
če jih ne bi opozoril nate.
Verjemi.
Brez mene nimaš nobene moči.
Nekega dne se boš ozrla na vse to in se mi zahvalila.
Še enkrat te bom prosila...
vrni mi moje pesmi.
Ne.
Kako si drzneš?
Dala si mi jih in moje so.
Ne morem ti jih vrniti.
Prav.
Če jih nočeš vrniti, jih bom vzela.
Prepozno je.
Kaj?
Eno sem že poslal v pisarno.
Še danes gre v tisk.
Žal mi je.
-Ne dotikaj se torbe. -Daj jih!
-Moje so! -Niso tvoje.
Imam jih.
-Vrni jih. -Jih hočeš?
-Vrni jih! -Vzemi jih.
Vrni jih!
Hej!
Poženi!
-Vrni mi pesmi. -Ne.
Ja!
Vrni mi jih!
Hudič si!
Feminist sem!
Danes praznujemo
rojstvo mladega Williama Wilkinsona II
-in blagoslavljamo... -Lepa je.
njegovo življenjsko pot.
Nehaj!
Z nami sta njegova mati Jane
in boter Austin Dickinson,
ki bo nadomestil pokojnega William Wilkinson I.
Lepo bi bilo imeti vnuka.
Čeprav nas smrt telesno loči,
nas usoda in ljubezen povežeta za večno.
Čeprav te ne vidimo, William Wilkinson I, si z nami.
Poglej, kaj imam.
Vzela sem mu jih iz torbe,
medtem ko sta se pričkala.
Maggie.
Hvala. Kako ti je uspelo?
Dobra služkinja zna biti nevidna.
Hvala.
Ena je padla ven.
ZA SUE
Gospod, posveti to vodo
in podari temu otroku svojo milost.
Austin Dickinson, s tem, ko si privolil v botrstvo temu otroku,
potrjuješ ljubezen do otrokove mame, Jane,
kot tudi do otroka.
Zavezal si se,
da bo ta otrok vedno ljubljen.
Sprejmeš botrstvo temu otroku?
-Ja. -Potem pa molimo.
Gospod, blagoslovi tega otroka in ga varuj.
Amen.
-Amen. -Amen.
Vohaš dim?
Emily.
Veš, kdo sem.
Ja.
Ja, Frazar. Frazar Stearns.
Veš, kdo sem, in veš, kako bom umrl.
Ja.
-V vojni. -V vojni.
Iščoč čast in slavo.
Zapustil bom dom...
in družino...
ter odšel v boj.
Ja.
Krogla te bo zadela...
kot ptiča.
Frazar Stearns bo umrl...
da se ga bodo spominjali.
Bolje bi bilo, če bi bil Nihče.
Razumem.
Ne bom ponovila iste napake.
Čakajo te bitke, Emily Dickinson.
Toda biti jih moraš na skrivaj.
Sama.
Nevidna.
Dati si moraš vso slavo in ničesar prositi od sveta.
Biti moraš nihče.
Najpogumnejši in najizjemnejši nihče do zdaj.
Ognja ne moreš pogasiti...
Tisto, kar lahko se vname
Lavinia. Pridi, ljubica.
Lahko se vname brez netila...
Abby!
Na tih večer...
Oprostite...
Pridi.
Pojdi stran.
Emily.
Prišla sem k tebi.
Ven.
Emily.
Morava govoriti.
Nočem govoriti s tabo. Niti te gledati.
V bistvu te nočem več videti.
Dovoli, da razložim.
Kaj je treba razložiti?
Vse je zelo jasno.
Ne. So stvari, ki jih ne moreš videti.
Upravičeno si jezna name.
Ne prosim te za dovoljenje.
Vem, da si ga imela rada.
Rada?
Ti si me potisnila v to.
Tako rekoč si me prisilila!
Kot bi hotela, da se zaljubim vanj. Zakaj?
Ko pa si ga ti ljubila ves čas.
Nisem ga ljubila.
-Nikoli. -Lažnivka.
-Vseeno mi je zanj. -Zakaj si potem spala z njim?
In zakaj...
zakaj si hotela, da mu dam pesmi?
Ker so me ob njih prežemala premočna čustva.
Tvoje pesmi so premočne. Kot kače so.
Zdrsnejo vame, se mi ovijejo okoli srca
in me stiskajo, dokler ne morem več dihati.
Bleščeče so, strupene in grizejo.
Prestrašila sem se.
Način, na katerega me držiš ob sebi in me zastrupljaš.
Ko sem se poročila z Austinom, so bila edina vez med nama tvoje pesmi.
Začela si veliko pisati in samo jaz sem brala tvoje pesmi.
Začelo me je dušiti.
Pomislila sem, če te bom malo spodbudila...
Bom postala problem nekoga drugega?
Veš, kaj?
Nisem več tvoj problem, Sue.
Vrni se k svojim popolnim zabavam v finih oblekah
in bodi kolikor hočeš izbrano prazna,
kajti jaz te ne bom več polnila z ničemer.
In brez mene...
Kaj?
Brez mene...
Po mojem ne znaš čutiti.
V redu.
Zapri vrata za sabo.
Prav imaš.
Glede česa?
Čutim samo, ko sem s tabo.
"Njene sladke besede so kot Rezila se bleščala"
Porivala sem te k njemu, ker sem želela zbežati pred občutki.
Z njim sem spala, ker nisem hotela čutiti.
Marsičesa ne želim čutiti, Emily.
Predvsem pa nočem čutiti...
Česa?
Česa, Sue? Povej!
Da sem zaljubljena vate.
Ne verjamem ti.
Res je.
Ni res.
Nič, kar mi rečeš, ni res!
Sploh nisi več Sue.
Drug človek si, lažna oseba.
Sploh te ne prepoznam več. Vse, kar rečeš, je laž!
Emily, ljubim te.
Nehaj mi lagati!
Ljubim te!
Čutila sem te v knjižnici, ker si vedno z menoj.
Ne morem ti uiti,
ker bo edino resnično čustvo vedno ljubezen do tebe.
Ja, ja, ja.
Dekleti. Sta v redu?
To je vajino maslo, kajne?
Presneto.
No...
nikomur ne bomo povedali.
Smo sredi 19. stoletja. Požari se dogajajo ves čas.
Pojdimo domov.
Sedite, kjer je prostor.
Klobuke, plašče in jakne odložite v knjižnico.
Čaj se kuha in hrane je dovolj za vse.
Tam pa je škatla za donacije.
Vsak prispevek bo dobrodošel.
Ta stara cerkev nam je dobro služila.
Blagoslovljen naj bo spomin nanjo. Trajalo bo, toda obnovili jo bomo.
Amherst bo stopil skupaj, kot vedno,
in premagali bomo to nesrečo.
-Ja. Lepo povedano. -Ja.
Ponosna sem nanj.
Kje je njegova žena?
Se ti ne zdi, da bi mu morala zdajle stati ob strani?
Austin, kje je Sue?
Upam, da je nismo pustili zgoreti v cerkvi.
Najbrž živi svoje življenje, tako kot jaz.
Kaj je ta norost, da se bova selila v New Orleans?
V Nolo, ljubica.
Vseeno mi je, ker ne grem tja.
Pa greš.
Telegram sem poslal nepremičninarju Josephu Lymanu.
Mojemu bivšemu?
Saj res. Pozabil sem, da ga poznaš.
Lyman! Super tip. Poslal sem mu ves svoj denar.
-Našel nama je hišo. -Lyman nama je prodal hišo?
V bistvu kočo.
Ves denar si zapravil za kočo v New Orleansu
in pričakuješ, da bom pustila vse in odšla s tabo?
Ja. V 19. stoletju smo in moja žena si.
Jaz odločam.
Si sploh poslušal, kaj sem ti ves čas govorila?
Nola je super in všeč ti bo.
Začenja se državljanska vojna. Ne grem v Louisiano.
Ne bom več videla družine.
-Pa še na napačni strani zgodovine bom. -Jug ni tako slab.
Plantažni sistem je kot aristokracija...
Suženjstvo je slabo, Ship.
Mislil sem, da si odprtega duha.
V tem primeru ne.
Daj no. Očarljivo bo.
Južnjaška lepotica boš...
Zvita jenkijevska čarovnica sem.
-Spoštuj to. -Ne razumem.
Hočeš, da te pustim tu
in se v Noli poročim s hčerko kralja bombaža?
Lahko se poročiš z mano,
toda ostaniva v Amherstu in imejva odprt odnos.
O, moj...
Pozabi.
Pozabi!
Pregloboko sem zabredel v to.
Kaj... Ship...
Delam napako?
Ja.
Brez dvoma.
Hotel se je poročiti s tabo.
Zdaj boš končala kot stara devica.
Vsak dan isto.
Ship.
Prav.
-Pojdi v New Orleans. -V Nolo.
Poroči se z drugo.
Imej otroke in vse to.
Toda oba veva...
Ja?
...da bom vedno najbolj zanimivo dekle, ki si jo ljubil.
Naša cerkev.
Naša uboga, lepa cerkev.
Ga. Dickinsonova.
Sinoči sem to sanjal.
Kaj?
-O čem govoriš? -Videl sem vse to.
Požar v cerkvi. Imel sem vizijo.
Prišla je k meni.
Vse to sem že videl.
Domišljaš si stvari.
Ne. Sinoči sem to sanjal in uresničilo se je.
Gotovo je slabo znamenje.
Vse to govorjenje o znamenjih in vizijah.
Slišati si nor kot Emily.
Morda pa ni tako nora, kot se nam zdi.
Mojbog.
KAČA
Skoz travo se pripelje
pretegnjen kljukec kdaj...
Lahko da si ga srečal
Kot zrasel bi iz tal
Začeše prečo v travi
Puščica lisasta
Nato se trava strne
In spet razpre bolj vstran
Pri srcu mu je barje
Kjer žitu je premraz
Še bosopet fantič sem
Opoldne nekajkrat
Opazil jermen biča
Na soncu razpleten
A brž ko ponj se sklonim
Se sfrkne - ni ga več...
Več botrov iz narave
poznam, in mene ti
Do njih občutim vselej
Zanos prisrčnosti
A njega nisem srečal
Ne sam ne z drugimi
Ne da bi dih obtičal
In led prežel kosti
Zdaj bi lahko srečna umrla.
Jaz pa ne.
Danes bi me smrt užalostila.
Emily?
Ja?
Samo s tabo...
se počutim živo.
Samo to potrebujem.
Od nekdaj.
Da se počutiš tako.
Zato pišem zate, moja Sue.
Pišem zate.
Samo zate.
To mi zadostuje.
Nikoli več te ne bom zapustila.
Prevedla Lidija P. Černi