MODERN KÄRLEK
- Nej, vänta. - Kom hit, sätt dig.
- Vi tar om det. - Är du seriös?
Så där.
Nej, det gör inget. Vi tar utan blixt nästa gång.
Varför namnet "Fuse"?
Det verkade passande för en dejtingapp.
Jag gillar dubbeltydigheten.
Som i att tända en stubintråd och att foga samman delar,
två ting som är sammanfogade.
Det är logiskt.
Det är fint.
Så menar jag det i alla fall.
Fuse är ingen vanlig dejtingsajt.
I en vågad ny värld med så många val
och så många möjligheter, är det fint att ha en guide.
Jag gillar "guide". Jag tror att jag avslutar med det.
Var kommer det att publiceras?
Sunday Magazine, The Times.
Coolt.
Tack så mycket för din tid.
- Det var trevligt att träffas. - Nu har du nåt
- att skriva ihop där. - Bra.
Men jag vill fråga en sak.
Har du själv nånsin varit kär?
Ursäkta?
Jag frågade om du själv nånsin varit kär.
Ja.
Ingen har nånsin frågat mig det i en intervju förut.
Jag behöver inte skriva det.
Skriva vadå?
Historien som står skriven i ditt ansikte.
På riktigt? Är det så tydligt?
Har du några minuter?
NÄR AMOR ÄR EN SNOKANDE JOURNALIST
Ursäkta, vi är försenade ytterligare fem minuter.
- Jag... Vi ber om ursäkt. - Det gör inget.
Allt är bra.
Jaså? För jag har fler intervjuer.
Jag är ledsen. Jag ska försöka skynda på dem.
Det är bra. För vi är redan tio minuter sena.
Tack för den informationen.
Jag gillade det du gjorde.
De borde inte låta oss vänta.
Men det gör ju förstås att du ligger i underläge nu när det gäller
att få jobbet.
Jag bryr mig inte. Det är viktigt att vara sig själv i såna lägen.
Vi är inte sena, så det borde de inte heller vara.
Joshua. Josh.
Emma.
Andy.
Hur mycket ger du för att jag ska ge mig iväg?
För jag kommer absolut att få jobbet.
- Jaså? - Ja. Det är min accent.
- De älskar den. - Okej.
Ge mig hundra dollar, så får du det.
Jag behöver ingen osjysst fördel.
Okej.
- Var gick du i skolan? - Harvard.
För Guds skull. Är du allvarlig?
Nej, jag skojar. Jag gick inte i college.
Det kan vara värre för mig.
Du är selfmade och vass.
De älskar det på det här stället.
Ja. Utbildad på gatan.
Tar pulsen på den vanlige mannen.
- Ja. - Yo.
- Jag vet inte varför jag gjorde så. - När...
- Det var dumt. - Trodde du verkligen
att du skulle klara av det?
- Emma? - Ja.
- Kom in. - Tack.
Det var trevligt att träffa dig.
Ja. Lycka till.
Vem fick jobbet?
Hon.
- Hon slog dig. - Inte direkt.
Vi satt där i hela fem minuter
och jag visste att jag ville träffa henne igen.
Hej! Hur gick det?
Åh. Hej.
Fick du det?
Jag har ingen aning.
Du borde gå tillbaka upp,
de undrar vad som hände med dig.
Det gör inget. Det här är viktigare.
Vad är viktigare?
Hur skulle jag få träffa dig igen om jag gick på jobbintervjun?
Du skulle vara borta när jag kom ut.
Så du gav upp din chans
till ett ordinarie, välbetalt jobb för att få träffa mig igen?
Är det säkert att du inte är vem som helst från gatan?
Om du är det, är det här verkligen ett bra sätt att få en dejt.
Så vi ska gå på en dejt?
Ja. Vad annat kan jag göra?
Nästa jobbintervju är först om tre dagar.
- Samma här. - Okej.
Vad gör då två arbetslösa i New York City kl. 09.30?
Frågan är vad vi inte gör.
Så vi gick bara runt och utbytte livshistorier.
Hon berättade om sina planer på att utveckla en fildelningsapp.
Jag berättade om mina idéer för en dejtingsajt.
Herregud.
Jag undrar hur de träffades.
Vem då?
De där.
De träffades här!
Tror du att de träffades i centrum
och beslöt att flytta hit upp?
De... Alla djuren träffas här.
Ja, jag vet. Jag menar bara, jag undrar hur allt det här funkar.
Dejtandet i djurriket.
Du är besatt.
Det fascinerar mig, vad den första gnistan är.
Jag tror inte att djur känner så.
Jag tror att de bara väljer nån att ha sex med
och bara det är den rätta arten så kör de på.
- Kör de bara på? - De kör på.
Men det vet du inte. De är kanske bara riktigt bra
på att veta när den rätta eller rätte dyker upp.
Varför frågar du inte honom om det som du ska fråga dina klienter?
Okej.
Hej. Ja. Kom hit, slå dig ner.
Tack.
Vad söker du i en leopard?
- Bara leopardgrejer. - Är det rösten du väljer,
- verkligen? - Ja, det är min röst.
- Är det den rösten vi ska ha? - Det är min röst.
Vänta, vad menar du med "leopardgrejer"?
Har du några preferenser?
Det spelar inte så stor roll. Bara hon har fläckar.
Fläckar?
Är det allt? Så en gepard duger?
Nej! Jag vill inte ha en gepard. Jag föredrar leopardfläckar.
Och jag kan se skillnaden.
Ja, kärlek är så universell.
Vi förstår så lite om djur, förutom det.
Är allt bra?
Ja.
Ja. Det är bra.
Jag har en teori om att ett förhållande är som en raket.
Och man försöker få upp den i luften.
Och allt man behöver är bränsle nog för att komma ut ur jordens atmosfär
och sen fortsätter den,
oavsett vad man gör med den, i den riktning den sköts upp.
Allt handlar om den första explosionen.
Ja, mindre om: "Har du vad som krävs för ett helt liv?"
Utan mer om den där...
första tilliten.
Våra första sex månader var så nära perfekta man kan tänka sig.
Vi flyttade ihop.
Jag kom bra överens med båda hennes föräldrar. Även hennes pappa.
Jag köpte en förlovningsring till henne
som jag gömde i väntan på den perfekta kvällen.
Sen gick det åt skogen.
Hej, du är hemma tidigt.
Ja, jag tog ett tidigare tåg.
Jag ska bara göra färdigt en grej, sen kan vi gå ut och äta. Jag bjuder.
Hur var det hemma? Hur mår din mamma?
Du. Vad är det?
Jag har ställt till det.
Vad pratar du om?
Minns du killen jag berättade om?
Den från high school. Min första pojkvän.
Ja? Jag minns att du sa att han har gift sig.
Ja. Och sen var han inte gift mer.
Jag träffade honom på en bar. Och...
hans fru lämnade honom för ett tag sen. Vi pratade och jag
lät honom gå tillbaka i tiden lite.
Låg du med honom eller var det bara en kyss?
Jag låg med honom.
Okej, hej då.
I typ tio sekunder. Och sen stoppade jag det
och kom raka vägen tillbaka till dig.
Jag vet inte, det var kanske bara ett vansinnigt ögonblick före oss.
För jag äskar dig, Joshua. Jag älskar dig.
Det är inte kärlek. Det är skuldkänslor. Kärlek är tillit.
- Nej, det är det inte. - Det är allt det är.
Det är den enda valutan och du krossade den!
Nej, det är det inte. Det här är inte ditt webbmanifest!
Kärlek är många saker!
Jag gjorde det många gör när de tvingas bort
från det de älskar.
Jag begravde mig i arbete.
Ironiskt nog var det som tog mig genom min kärlekssorg... kärleken.
Att läsa om den, se på den, researcha den.
Jag började träffa andra igen.
Det var en långsam återhämtning,
men jag började få förtroende för andra igen.
Statistiken jag läste gick emot motviljan
jag hade mot allt som handlade om kärlek.
De flesta förstör faktiskt inte allt.
Och det gav mig hopp.
Och sen, för ungefär en månad sen...
I det ögonblicket insåg jag att jag inte hade varit
helt levande de senaste två åren.
Jag träffade otroliga människor.
Smarta, roliga, snälla.
Men ingen av dem var hon.
På den gatan, i ett flyktigt ögonblick, blev jag levande igen.
Jisses. Vad gjorde du?
Jag hittade på en ursäkt och lämnade lunchen med min tjej för att ringa henne.
Hej.
Det visade sig att hon är förlovad.
Fan!
Och har varit det i två år.
Det är en lång tid.
Jag vet att jag inte bara kan
göra slut med henne och sen flera år senare dyka upp i hennes liv.
Du måste berätta för henne. Och vad viktigare är,
du måste berätta för din flickvän.
Jag gjorde slut med henne. Den kvällen.
Hon är en fin person. Hon har allt jag vill ha.
Men...
Jag vet inte, efter att ha sett Emma igen, insåg jag...
Det var som om leoparden dejtade geparden.
- Ja. Får jag citera det? - Nej!
Snälla?
Nej, det här kommer absolut inte med i intervjun.
Det är inte den image jag vill förmedla.
En jäkla kärlekskrank VD för en dejtingagentur.
Tro mig, du får aldrig ro om du inte ger det en chans.
Du kan inte bära på det hela livet.
Tro mig, att inte veta kommer att förstöra dig
och potentiellt andra kvinnor som du träffar.
Och om hon verkligen har gått vidare, kan du åtminstone gå vidare
och träffa andra.
Vänta lite, hur är du så säker på det?
Har du tid i några minuter?
Ja.
Han gick sista året på college och studerade Shakespeare utomlands.
Jag var en 22-årig krigsfotograf som bodde i Paris
och vi träffades på en bar i Karibien.
Vänta. Jag tror att jag hört exakt samma historia förut.
Va?
Jag skojar! Är det på riktigt?
Åh, ja.
De flesta säger: "Vi träffades på college...
"och sen igen på en fest två år senare
"och sen gick vi och drack kaffe."
Ja, jag antar att det var ett äventyr.
Det låter som The English Patient.
Ja. Jag tänkte på honom varje dag.
Sen några veckor efter att jag besökt honom i London, uteblev han bara.
Han skulle komma på besök i Paris över helgen,
men han dök aldrig upp.
Det brände inom mig att få veta varför han aldrig kom.
Var inte det en perfekt början på en relation?
Jag kunde inte förstå hur det kunde vara så annorlunda för honom än för mig.
Och allt jag hade för att minnas honom var denna gamla bild på oss.
Så jag lade den i en bok och jag har burit den med mig
från lägenhet till lägenhet,
från relation till relation,
och till och med in i mitt äktenskap.
Vart ska du?
Till min boksignering. Jag kommer tillbaka imorgon.
Och pojkarna?
Jag sa ju att det är en fyratimmars tågresa.
Jag åker direkt till boksigneringen,
och sen stannar jag på ett riktigt fint hotell som förläggarna
var snälla att boka in mig på.
Varför följer ni inte med?
Du och pojkarna? Vi kan göra en helg av det.
Minns du dem? Helgerna?
Du vet att jag inte gillar halvdagsresor.
Och jag tror att ungarna har en match.
Vi ses imorgon.
Jag såg den lilla flickan laga te vid spisen.
Det fanns inga föräldrar där. Vi satt, vi tre tillsammans,
drack te och åt khajoor-kakor,
såg varandra i ögonen och fnissade.
Jag tog inte en enda bild den dagen.
Det är ögonblicken jag minns.
Det är dagarna som sköljer över mig,
dagarna då jag lämnade kameran hemma.
Tack så mycket.
Det var vad jag hoppades på, så tack.
Tack så mycket.
Åh, wow.
Det är verkligen du.
Och det är... Det är verkligen du.
Herregud. Hej.
- Hej. - Hej.
Hur är det?
Bra. Men det var meningen att vi skulle träffas i Paris.
- Ja? Och det var för 15 år sen. - 17 år.
Jag tappade din bok. Boken du skrev din adress i.
Låt mig tänka, det var... Vad var det? Anna Karenina.
- Anna Karenina. -Eller hur?
- Ja. - Ja.
Ja.
Vilket... vilket trevligt sammanträffande.
Det är inget sammanträffande. Jag såg dig på internet
när du gjorde reklam för det här...
Och jag tänkte, jag kan inte fatta att hon ska komma till min hemstad.
Så jag har väntat i tre månader bara på att få se dig.
Det är faktiskt 17 år och tre månader nu.
Ja.
Och jag kan inte fatta att det är du. Och att du inte har förändrats alls.
Jag måste... Men, jag menar...
Du är här för att signera böcker, jag förstår.
Ja, och tack för att du kom. Det är så...
- Okej. - Okej.
Jag skrev mitt nummer på den.
Om du stannar i stan och vill ta en kopp kaffe, eller nåt,
hör bara av dig.
Tack. Nej, jag måste skynda hem till min man och två barn.
- Naturligtvis. - Men tack ändå.
Det var så fint att se dig.
Wow!
Hej.
Hej, Jag bara...
Hej. Så underbart att få träffa dig.
Jag älskar dina böcker.
Tack så mycket för att du kom till vår stad för...
BILJETT VOLL, MICHAEL
PARIS, FRANKRIKE LONDON, ENGLAND
Det visade sig att han inte hade dissat mig.
Nånstans djupt inom mig visste jag det.
- God natt. - God natt.
Jag kan inte fatta att du tappade bort mitt exemplar av Anna Karenina.
Det gjorde jag.
Och jag har aldrig kunnat läsa den boken på grund av det.
Jag har ingen aning om handlingen.
Det är briljant prosa och sen tar hon livet av sig.
Sen blir det mer briljant prosa.
Varför... Kunde du inte ta hand om den bättre?
Det var det enda du måste göra.
Vem stjäl en bok?
Jag var på ett tåg till Paris, jag hade boken framför mig.
Det är en tjock bok. Jag tänkte att jag måste gå på toa först
- innan jag läste den. - Jaha. För du måste...
Och jag gick dit och kom tillbaka. Boken var borta.
Inget annat, bara boken.
Kanske en av våra partner kom tillbaka från framtiden,
förändrade det förflutna och stal boken.
Ja. Livet kunde ha blivit annorlunda.
Men då hade jag inte haft mina barn. Det är ju det också.
Inte jag heller.
- Har du barn? - Två barn.
Och... Ändå kontaktar du gamla flammor?
Jag har bara en gammal flamma.
Jag gifte mig ett år efter att jag lämnade Europa.
Det gick fort.
Jag gifte mig fort, för jag var rädd för att förlora någon mer.
Kanske lite impulsivt.
Hej. Tack.
Ursäkta.
Är du fortfarande tillsammans med din fru?
Vi bor under samma tak. Så kan man beskriva det.
Hon är en bra kvinna.
En vacker, bra person, duktig med barnen
och jag förtjänar inte henne.
Så vad gör vi här, Michael?
Varför dök du upp på min boksignering?
Vad hoppades du skulle hända?
Jag hoppades att vi kunde fortsätta där vi slutade
och att jag skulle få en andra chans.
Och att vi båda skulle vara på en plats i livet där vi kunde bli kära igen.
I 17 år och tre månader har jag fantiserat om
att attraktionen och gnistan skulle finnas kvar.
Och att jag skulle ta med dig till ett hotell och vi skulle sova där.
Och sen skulle vi åka tillbaka till Paris
och hitta romantiken som vi förlorade som vuxna.
Michael.
Vi måste inte bo på hotell för att ta reda på om vi älskar varandra.
Det gör vi.
Bara tanken på dig har tagit mig igenom mycket i livet
och bara att veta att du finns...
Kom hit.
Vi går härifrån.
Ibland inser man att sann kärlek
i sin absoluta form har många syften i livet.
Det handlar inte bara om att sätta barn till världen,
eller romantik, eller själsfränder eller livslångt kamratskap.
Kärleken vi hade i vårt förflutna, den ofullständiga,
oprövade, förlorade kärleken,
verkar så enkel, så barnslig, för dem som väljer att stadga sig.
Men den är den renaste, mest koncentrerade formen.
Jag tror inte att vi sov alls då.
Nu kan jag knappt hålla ögonen öppna en natt.
Jag bor här.
Gryningen är för älskare och bagare.
Jag har nåt till dig.
Jaså?
Jag råkar veta att du inte har ett exemplar av den här boken.
Den innehåller briljant prosa och sen dör hon.
Lite mer briljant prosa.
Tack.
Sköt om dig.
Det ska jag.
Hej.
Jag vill jobba på det här.
- Hur gick det? - Jag tror det är över.
Jäklar.
KÄRLEKSAFFÄRER
KAN ALGORITMER HJÄLPA OSS FÅ EN DEJT MED ÖDET?
AV JULIE FARBER
Och sen kommer VD-masken av och jag träffar Joshua för första gången.
Det prydliga dot.com-geniet försvinner och kvar finns
en känslomässigt komplex ung man
som har lagt allt han har på sin webbsajt.
Sen berättar han om det som måste vara den mest romantiska historien
om kärlek vid första ögonkastet som denna författare hört på länge.
Det handlar om ett ex. Vi kan kalla henne Emily.
Toa.
Här är en man som för samman tusentals och ändå
är han helt ensam.
Han bär en fackla som är så het att den bränner honom.
Joshua vill inte vakna upp om 20 år och ångra sin tystnad.
Hans historia påminner mig om min egen,
om en kärlek som inte levts ut och prövats.