Modernia rakkautta
Ota minut sellaisena kuin olen
KUKA OLET?
Kukako olen?
Minua on vaikea kuvailla.
Kaikkiahan on vaikea kuvailla, eikö vain?
Mutta erityisesti minua.
Minulla on nimittäin tämä pikku...
Juttu. Se on pikku juttu.
Ei muuta. Ei mikään iso juttu.
On se isohko, riippuu katsantokannasta.
Ei pikkuruinen, mutta ei valtavakaan. Juttu vain, ei muuta.
Mutta... kuinka kertoisin siitä?
Haluatko tietää, kuka olen? No tällainen.
Vuosia sitten olin marketissa ostamassa persikoita.
Persikanhimo.
Tiedäthän, kun joskus herätessä on jäätävä persikanhimo.
Juuri sellainen.
Ja minä kimaltelin.
Kirjaimellisesti,
sillä valitsin aamupäivän kauppareissun asuksi
paljettipaidan, jota jumaloin,
mutta jolle ei ole koskaan sopivaa tilaisuutta.
Mieliala oli samaa tyyliä.
Olin todella hyvällä tuulella.
Se on tavallaan ongelma.
Kun ajattelin, että mieliala ei voisi olla enää parempi, huomasin
vihannestiskin.
Menin muka etsimään persikoita, mutta oikeasti hain seikkailua.
Ehkä jopa rakkautta.
En vain tiennyt sitä silloin.
Jos löytää rakkauden aamuvarhain marketista,
siihen voi luottaa. Täällä ei olla iskumielellä.
Kukaan ei etsi helppoa petiseuraa tai yhden illan juttua.
Miehet eivät ole rohkaisuryypyn varassa tai kokaiinipöllyissä.
Täällä miehet ovat aitoja.
Ja jos treffit eivät onnistu, ei tarvitse häipyä yöhön
surkeana luuserina. Kyseessähän on myymälä.
On silti hyviä tarjouksia.
Minä pidän kiinteistä ja mehukkaista.
Ruhjeita ei saa olla.
Mitä sinä etsit?
Teki mieli hedelmäsalaattia.
Mutta ei valmista vaan supertuoretta.
Niin. Menee tosi paljon hukkaan.
Pitää ostaa yksi kappale kaikkia,
ja sitten kun sitä tekee uudelleen mieli,
kaikki on mennyt jo vähän huonoksi.
Omatunto ei salli tehdä hedelmäsalaattia vain itselle.
Paitsi jos kotona
juoksentelee lapsilauma ja vaimo apuna hedelmien syönnissä.
Onko sinulla siis lapsilauma ja vaimo apuna hedelmien syönnissä?
- Minullako? Ei ole. - Eikö?
Ei minullakaan.
Sitäkö sinä etsit?
Niin kai. Loppujen lopuksi.
Tarkoitin persikkaa.
Ai, persikkaa. Niin.
- Aivan. - Niin. Ei.
Ihan persikoiden takia tulin.
Totta kai.
Onko kaikki hyvin?
Vaikutat jotenkin hullun energiseltä.
Johtuu varmaan aamuisesta kokaiiniannoksesta.
Mitä?
Ei. Olen valvonut. Kolmisen yötä.
Eikä. Onko sinulla jokin dedis tai vastaava?
Ei. Minä vain...
Elämä on niin kiinnostavaa, ettei malta nukkua.
- Tiedäthän? - Aivan. Kerro se karhuille.
Hyvä tietää siitä muustakin.
Mistä muusta?
Että haluat niitä juttuja. Lapsia. Miehen.
Miten niin?
Nuo asiat on hyvä tietää, kun lähtee treffeille.
Siitä on hyötyä.
Minne siis menemme?
Minne vain. Sinun kanssasi.
- Oikeasti? - Kyllä.
Piristit päiväni täysin.
Olin illalla uuvuksissa ja heräsin lannistuneena, vailla suuntaa.
Sitten kohtaan marketissa Rita Hayworthin.
Vain hölmö päästäisi sellaisen käsistään.
Olet ihana.
- Mitä? - Rakastan puhetapaasi.
Kiitos.
Ja kiitos, että tulit tänne tänään.
Ole hyvä vain.
Nähdään torstai-iltana.
Loistavaa.
Kuule...
Yhtäkkiä ei oikein huvitakaan mennä töihin.
Haluaisitko... Mennäänkö aamiaiselle?
Tapasimme ihan äsken.
Suostuit treffeille.
Mutta treffit ovat illallinen. Aamiainen on intiimi. Eri juttu.
Aamiainen syödään tukka pörrössä, nuutuneena ja sotkuisena.
Ei meikkiä, kirkkaat valot. Se voi mennä surkeasti pieleen.
Niin voi illallinenkin.
Siihen auttaa alkoholi.
Entä kahvi?
Kahvi sopii.
Selvä.
Saanko skonssin?
Et, se kuuluu aamiaiseen.
Nähdään torstaina.
Riittää jo. Ei tämä ole La La Land.
Olen onnellinen, mutta tämä on silti tosielämää.
Tajuat varmaan.
Tekijänoikeuskansio.
Mikä se olikaan?
Räppärin juttu poikabändiä vastaan pätkästä, jota he eivät maksaneet.
Aivan. Räppäri nosti syytteen poikabändiä vastaan.
Sekava juttu. Haluavatko he minut?
He haluavat uusimman huipputaiturimme.
- Noilla sanoillako? - Tietysti.
Olin itse huipputaituri ennen sinun tuloasi.
Ja nyt olet kuin punainen kissa kermakupilla.
Näytät ihan Rita Hayworthilta.
Olet jo toinen, joka sanoo tänään niin.
- Kuka muu? - Eräs mies.
Onko mukavakin?
Oikein mukava.
Missä tapasit hänet?
Myöhään kai, koska valuit tänne aamukymmeneltä.
Ja näytät siltä, ettet ollut yötä kotona.
Marketissa. Tänä aamuna.
Mitä? Kuka löytää treffiseuraa marketista?
Olin leikkele- ja juusto-osastolla,
hän heviosastolla. Tiesimme, että se oli rakkautta.
Ehkä tapaamme tämän.
Luulin sinun tapailevan sitä muusikkoa.
Tapailinkin. Siitä ei tullut mitään.
Olet aivan liian nirso.
Henkilöstöosastolta pyydettiin kertomaan.
Olit poissa neljä päivää 20:stä. Ilmeisesti viime kuussa.
Tiedän. Ärtyneen suolen oireyhtymä.
Niinkö? Todella ikävä kuulla.
Ei ole väliä, miten hyvä olet työssäsi.
En pysty puolustamaan pomoille ketään, joka on poissa yhtä paljon kuin sinä.
Tiedän. Yritän parantaa tapani.
Hyvä on. En haluaisi menettää sinua.
Aloitit ihan äsken, ja jotenkin pidän sinusta.
Jotenkin minäkin pidän sinusta.
Mennäänkö yksille? Voisit kertoa hänestä.
Sovittu.
Ja tästä alkavat ongelmat.
En tiedä, mikä sen käynnistää.
Verensokeri? Kemia?
Onko se psykologista? Kuka tietää?
Mutta niin käy.
Kuin vanhan mustavalkoelokuvan hirviö, joka seuraa,
ja vaikka juoksisi kuinka kovaa, se pysyy kintereillä.
On vain yksi paikka, mistä se ei löydä.
Haloo? Lexi?
Niin.
Jeff tässä.
Soitan kysyäkseni tarkan osoitteen.
Paitsi jos haluat perua. Olen...
Kaksi minuuttia aikaa.
Ei.
Tule vain. Treffit voimassa.
Pääseekö Rita Hayworth treffeille?
Hei.
Hei, Jeff.
Voi paska, anteeksi.
Ei se mitään.
Ei kovin loistava alku.
- Oletko kunnossa? - Kaikki hyvin.
Mikä tuo on?
Se on pieni puinen persikka.
Veistetty saarnista.
Oletko sorvari?
En ole.
Ostin sen.
Se tuntui symboliselta.
Onpa söpöä.
Mennäänkö?
Mennään.
Minne haluat mennä?
Ei väliä. Johonkin rentoon paikkaan.
Onko kaikki hyvin?
On.
Mitä haluat syödä?
Mysliä.
Voi olla vähän vaikeaa nyt. Se...
Tiedän erään paikan. Tule.
- Kas tässä, Lex. - Kiitos, Cynthia.
Ei kai sinulla satu olemaan kaksossiskoa?
Ei.
- Kiitos oikein paljon. - Ei kestä.
Tämä oli...
Haluatko jäätelöä?
Sopii.
Totta kai.
Kiva.
Haluatko tulla kahville...
- Tiedätkö... - ...tai harrastamaan seksiä tai jotain?
Kyllä tämä nyt riittää.
Ymmärrän.
Ei, vaan päästän sinut nyt vapaaksi.
Mihin?
Mitä nyt tänä iltana aiotkin,
joka on kiinnostavampaa kuin tämä.
Ei tähän ole mitään velvollisuutta.
Ei siitä ole kyse.
Minä en... En tunne velvollisuutta...
Tai tunnen vähän, mutta en siten kuin luulet.
On vain... Minä olen...
Olen sairas, ja...
On ollut flunssa, eikä mikään oikein huvita.
Ikävä kuulla.
- Mikset sanonut aiemmin? - Sinä...
Niin, nukun itseni terveeksi,
ja tavataan kunnolla myöhemmin.
Soitatko?
Sovitaan,
että sinä soitat, jos haluat.
Sinulla on numeroni.
Se alkoi lukiossa.
Yhtenä päivänä halusin jäädä sänkyyn.
Vanhempani antoivat luvan, koska uskoivat minun olevan sairas,
kun en saanut fyysisesti itseäni ylös sängystä.
Kolmen viikon päästä olin yhä siellä.
Lapsilla on mahtava tapa käsitellä uutta tietoa.
He eivät tiedä tiettyjen asioiden olevan väärällä tolalla.
Tässä keksin oikean tavan elää tämän asian kanssa.
Pystyin korvaamaan sen tuotteliaisuuden puuskilla.
Minusta tuli tähtioppilas.
Tällä tavoin saatoin jättää väliin puolet vuodesta.
Olin nerokas sen toisen puolen.
Seuratkaa unelmianne!
Sama yliopistossa. Vietin viikkokausia huoneessani.
Sitten viikkoja kirjastossa ja sain huippuarvosanoja.
Mikä sinua vaivaa?
Sitten muutin New Yorkiin.
Pääsin töihin moneen toimistoon,
kunnes kaikissa huomattiin, että armoton pikkutarkkuuteni
ja raataminen yötä myöten
ei voinut korvata alituisia poissaolojani.
Tätä kaikkea hoidettiin terapeutin sohvalla, psykoanalyysissä,
sähkösokkiterapialla, kognitiivisella käyttäytymisterapialla,
lääkkeillä ja vaikka millä.
Pidin työnantajat, perheen ja ystävät
autuaan tietämättöminä erilaisilla selityksillä
ja tulin esiin vain valmiina tekemään vaikutuksen.
Tällaiseksi elämäni muodostui, eikä kukaan tuntenut minua oikeasti.
Kyllä. Lexi Donohoe.
Ilman muuta, kyllä, minä olen...
Huomiseksiko?
Onnistuu huomiseksi.
Niin kauan kuin pilvet aina lopulta väistyivät,
pärjäsin asian kanssa.
Siitä puheen ollen...
Täydellinen aamu.
Linnut visersivät ikkunan ulkopuolella.
Vastaleikatun ruohon tuoksu.
Jeff!
Jeff, maailman mukavin mies.
Jeff, jolla on ihana hymy, kaikki mahdollisuudet elämässä
ja lupaus yhdessä ainoassa ihmisessä.
Onko liian aikaista soittaa Jeffille puoli seitsemältä aamulla?
Ei, sopii se.
- Haloo. -Jeff?
- Niin. -Lexi tässä.
Oikeasti?
Onko liian aikaista? Ei kai? Sano, ettei ole.
Liian aikaista mihin?
Aamiaiselle. Ota sinä mysliä tällä kertaa, minä otan pihvin.
Oletko kaiken vastakohta?
Tiedätkö, ehkä olenkin.
Oletko kunnossa?
Mikä sinulla oli silloin viimeksi?
Ei mikään. Olin vain väsynyt. Hullun kiireistä töissä.
Ei sillä ole väliä nyt. Nähdäänkö illalla?
Haluatko mennä syömään? Vai elokuviin?
Baariin? En tiedä. Haluan vain nähdä sinut.
Hitto. Nyt on vähän paha päivä.
Entä tiistai?
Tiistai? Siihen on ikuisuus.
Kuka tietää, olemmeko elossakaan silloin?
Se on huomenna. Luulen, että olemme.
Kun tiedät-kuka on vallassa? Ei.
Mitä vain voi sattua vuorokaudessa.
Mitä vikaa tässä illassa on?
Mitä erityistä tässä illassa on?
En halua tuhlata enää päivääkään tuntematta sinua.
Kivasti sanottu.
Nähdäänkö siis tänään? Täällä? Voin kokata.
Hyvä on.
Selvä, heippa.
En tiedä sinusta, mutta kun olen tällaisella tuulella,
olen kuin oman tv-show'ni alkuteksteissä.
PÄÄOSASSA LEXI DONOHOE LEXIN ROOLISSA
JA JUDD HIRSCH TAKSIKUSKI-HARRYN ROOLISSA
Mitä kuuluu tänään, Lexi?
JA JUDD HIRSCH ALECIN ROOLISSA
Alamaissa vai pilvissä?
Mitä arvelet, Alec?
JA JUDD HIRSCH KONSTAAPELI MAHONEYN ROOLISSA
Bipolaari on pyyhkäistävä pois täältä.
Se oli silkkaa iloa.
Hollywood häpeämättömänä ja parhaimmillaan.
Joka hius paikallaan. Joka liike kuin taulu.
Ei askeltakaan väärin.
Sitten muistin Rita Hayworthin usein siteeratun lauseen.
"Jokainen tuntemani mies on rakastunut Gildaan
"ja herännyt minun kanssani."
Tuli surullinen olo.
Pyydän.
Yritä nyt.
Ja siinä se on.
Hiljaisuus.
Hyytävä hiljaisuus, kun jälleen yksi mies poistuu
ennen kuin on päässyt edes eteiseen.
Itse aikaansaamani hiljaisuus.
Kuin hullu mustasukkainen äiti häätämässä teinipoikia ovelta
teljettyään tyttärensä yläkertaan.
Olisiko hän jäänyt?
Jeff? Jos hän olisi tiennyt?
Jos olisin sanonut suoraan siellä marketissa:
"Olen muuten bipolaarinen. Pärjään sen kanssa, entä sinä?"
Olisiko hän häipynyt tai siirtynyt pakasteosastolle
sanoen "selvä pyy" ja hymyillen kohteliaasti?
Tässä on mies, joka ei halunnut ruhjeisia persikoita.
Miten hän suhtautuisi vaurioituneeseen mieleen?
Ole kiltti, tule takaisin, älä tule takaisin.
Ole kiltti, tule takaisin.
Maatessani siellä
ja ihanan ja kauniin miehen
poistuessa oveltani
tajusin, että tämän oli loputtava.
Ei sairauden, koska se ei lopu ikinä,
vaan sen, etten anna ihmisille tilaisuutta päättää itse, mitä ajattelevat minusta.
Heille on annettava edes muutama kortti tässä pelissä.
Varmasti joku huolii minut sellaisena kuin olen.
Yksi olento, joka hyväksyy molemmat puoleni.
En voi näyttää muille vain yhtä puolta itsestäni.
Se on Hollywoodia. Se on Gilda. Se on kaunista,
mutta ei pysyvää.
Hei. Odota.
Etkö aikonut hyvästellä?
Tietysti. Minä...
En vain halua tehdä siitä numeroa.
Ikävää, ettei päätös ollut sinulle suotuisa.
Olen hukassa ilman sinua.
Ei se mitään.
Tykkään vaihtaa maisemaa.
Uuteen paikkaan meneminen innostaa.
Juodaanko kahvit?
Totta kai.
Selvä. Hetki vain.
Tarkoititkin nyt.
Minne aiot mennä?
En tiedä.
Minulla on säästöjä, joten en tarvitse uutta työtä heti.
Saatan pitää vapaata. Ehkä matkustella vähän.
Sen markettipojan kanssako? Miten se muuten sujuu?
Ei siitä tullut mitään.
- Ikävää. - Niin.
Vaihdat aika usein poikaystävää, vai mitä?
Siltä se kai näyttää.
No, kerranhan sitä on nuori.
Olen bipolaarinen.
Ihanko totta?
Kyllä.
Viidentoista iästä saakka.
Mikset ole kertonut aiemmin?
Älä viitsi. Kuka palkkaisi mielenterveysongelmaisen
viihdealan lakifirmaan? Emmekö ole kyllin hulluja muutenkin?
Anteeksi.
Miksi sitten kerrot nyt?
Koska tapaamme muutenkin kuin työssä.
Sinun on hyvä tietää, mistä on kyse,
jos tapaamme muualla kuin toimistossa,
kuten toivoisin.
Minulla on todella surkeita kausia.
Sellaisia, että pystyn tuskin liikkumaan.
Olen toivotonta seuraa.
Pystyn tuskin vastaamaan puhelimeen.
Olen epäluotettava ystävänä.
Joissakin suhteissa surkein ystävä ikinä.
En täytä ainuttakaan vaatimusta.
Minulla oli tapaaminen viisi minuuttia sitten.
Hyvä on.
Phyllis. Hei.
Kerro toimistossa odottaville pomoille, että tapaaminen pitää peruuttaa.
Tapaan heidät huomenna.
Tiedän. Sano, että olen tosi pahoillani.
Syödäänkö lounasta?
Saanko ruokalistan?
Miten nyt menee? Mielialan kannalta?
Olen piristymässä.
Tänä iltana olen aika maaninen.
Olet ensimmäinen, jolle kerron tästä.
Miltä tuntuu kertoa?
Kuin norsu nostaisi yhden jalan rintani päältä.
Hienoa, että kerroit minulle.
Tämä selittää todella paljon.
Eniten tietämättömyys haittasi
täyden yhteyden saamista sinuun.
Tavalla, miten olisin sitä halunnut.
Haluatko mennä lasilliselle joskus?
Haluatko mennä elokuviin? Tai tavata ihmisiä?
Kaikkia noita.
Olet hauskin tuntemani ihminen.
En luovu siitä.
Kiitos.
Kiitos itsellesi.
Ihmeellistä, mitä luottaminen yhteen tosiystävään saa aikaan.
Kerrottuani Sylvialle tuntui, että salaisuus paljastui.
Soitin vuosien takaisille poikaystäville.
Kollegoille, joille olin ilman syytä lakannut soittamasta.
Olin melkein ylpeä sairaudestani.
Minä olen bipolaarinen.
Oli katarttista ja oudon parantavaa nähdä,
miten anteeksiantavia ja ymmärtäväisiä he olivat.
Ja miten vähän olin arvostanut monia.
Päätin, että kaikki saisivat tietää, millainen todella olen.
Kaiken hyvän, pahan ja hulluuden.
Miten hänellä menee?
Jeff oli pari vuotta sitten.
Kaksi pitkää vuotta on kulunut etsien oikeaa lääkäriä
ja juuri oikeaa annostusta.
Aivojeni kemialliseen epätasapainoon ei ole parannuskeinoa
sen enempää kuin rakkauteenkaan.
Mutta on pieni keltainen pilleri, josta pidän kovin, ja on vaaleansininen,
pinkkejä kapseleita
ja kourallinen muita värejä, jotka ovat muuttaneet elämäni.
Mielialani vaihtelevat,
mutta ne eivät kiepauta minua täysin toiseksi ihmiseksi.
Deittailen taas.
Tietenkin, koska luet tätä.
Mietin Tinderiä, mutta päädyin
vanhaan kunnon nettideittipalveluun.
Tässä siis olen.
Tällainen olen.
Jos tämä ei pelästytä sinua,
jätä viesti.