MODERN KÄRLEK
Facebook eller Twitter?
Vänta, det är min tur.
Star Trek eller Star Wars?
Förlåt. Star Wars.
Okej. Och Facebook.
Indiana Jones eller...
- Snälla säg inte Luke Skywalker. - Det tänkte jag inte.
Indiana Jones eller Grace Jones?
Grace, så klart. Fantastiska Grace.
- Välkommen. - Tack.
Du är min första gäst.
Jag känner mig hedrad. Ger du en rundtur?
Sängen ska vara här.
Vardagsrum.
- Och... - Förlåt.
Köket. Badrummet ligger där.
Och allt för, vad sa du, 2 200 dollar i månaden?
Vilken tid att leva i.
- Drinkar? - Ja. Absolut.
Det är riktigt mysigt. Jag gillar det.
Och jag slipper rumskompisar.
Du är som en riktig vuxen person.
Jag är så vuxen att jag inte ens har en tid för läggdags.
Vad har du?
Jag har körsbärskonjak.
Okej.
Chilivodka.
- Bisarrt. - De är gamla presenter.
Jag har gin och vermouth.
Martinis?
- Godkänt. - Perfekt.
- Oliver eller lök? - Oliver.
Röd delstat eller blå?
Vi låter bli politiken.
Nej. Regeln är att du måste svara.
Jaha,
jag kommer från en röd delstat
men jag bor i en blå,
så jag sitter politiskt sett på gränsen.
Som en god libertarian?
Eller en mycket förvirrad person.
Va?
Du vet, när man flyttar in på en plats
och man visualiserar ett helt nytt fantastiskt liv för sig själv.
Ja.
Det här verkar vara rätt nära.
Vänta. Jag lägger upp det här.
Seriöst?
Åh, nej.
- Jag bara... - Va?
Städar.
Jag har inga baktankar.
Dina icke-baktankar kanske är de listigaste baktankarna.
Jag har hört om icke-baktankar.
Det är inte vad jag har.
Jag tror dig.
Kan vi bara glömma att det hände?
Okej, visst.
- Okej. - Här.
För ditt nya fantastiska liv.
Nu ligger den bara där på golvet som ett stycke rått kött.
Det kan man säga.
Yasmine, jag bara...
Jag hade inga förväntningar på att det här skulle hända ikväll.
Det händer.
Men det finns ingen chans för mig att lägga in en stöt nu.
Okej då.
Topless eller byxlös?
Topless.
Vänta, jag trodde du menade på dig.
Vill du ändra ditt svar?
Boxershorts eller y-front?
Jag minns inte.
Jag kommer strax, okej.
Förlåt, jag har inga gardiner än.
Om du inte är tillbaka om två minuter börjar jag på egen hand.
På riktigt? Det här är mitt mest inbjudande jag.
Det kan behöva lite jobb.
Säger du det? Så här då?
Hur gick det?
Nej.
Ring efter ambulans.
Fan.
Ja, ambulans, tack. Han har skurit sig i armen. Det är illa.
Det är massor av blod överallt.
Ja. Adress.
507 East 10th Street, lägenhet 1C.
Hörde du? Okej, perfekt.
- De är på väg. - Okej.
På sjukhuset, ett mellanspel av förtydligande
Okej.
Vänta, de är fortfarande halvvägs nere.
De är kanske halvvägs uppe.
Ta den.
Är glaset halvfullt eller halvtomt?
Vi kan väl leka den leken senare?
Okej.
- Yasmine. - Ja?
Klä på dig.
Handduk.
Okej.
Nej, ge mig handduken.
Gå.
Det här är inte första gången som en dejt slutar på sjukhuset.
Jag åt dåligt tillagad kyckling en gång
och fick hallucinationer och 40 graders feber.
Då borde du tycka att det här är lugnt.
Det tycker jag.
- Hur gammal är du? - Jag är 31.
33, förlåt. Jag vet inte varför jag ljög.
Det vet jag.
Tar du nån medicin?
Ja. Klonazepam.
Mot ångest.
Och antidepressiva.
Okej.
Och är han din pojkvän?
Vän.
Det är vår andra dejt.
Jag är ingen knivman förresten. Det är inte en sexskada.
Jag menar, inte en konstig.
- Varför fortsätter du att prata, Rob? - Jag vet inte.
- Allergier? - Nej.
När åt du sist?
För fyra, fem timmar sen.
Skaldjurspasta. Det var mycket gott.
Tidigare operationer?
Jag har brutit käkbenet en gång. Jag ramlade av en cykel.
Kan du dra för draperiet?
Låt mig ta det här.
- Upp. - Okej.
- Ska de av? Okej. - Ner. Tack.
- Har du dem? - Ja.
Ska jag låsa in dina grejer?
Jag tar dem.
Jag vet exakt hur mycket pengar det är i den.
Okej.
Håll upp den.
Rob, jag vill att du räknar bakåt långsamt från tio.
Tio, nio, åtta,
sju,
sex,
fem...
Oroa dig inte, den är kvar.
Du är vaken. Jag heter Nick.
Jag ska bara ta ditt blodtryck.
Okej.
Låt mig se.
Operationen gick bra. Läkaren är nöjd.
Så bra.
Skador på mediannerven kan vara svåra att reparera.
Du kan ha ont i halsen och torr mun efter narkosen,
så drick mycket vatten.
Jag ser till att han gör det.
Okej.
- Tack. - Ja.
När kan jag bli utskriven?
Det tar inte så länge.
Sex timmar eller så.
Så...
Du kan bara gå.
Det är... Sex timmar är lång tid.
Rob, snälla. Så klart att jag stannar.
Du skulle stanna om det var jag.
Det skulle jag absolut.
Du skulle inte ens behöva vara på sjukhuset.
Jag skulle se dig sova på en parkbänk.
Dessutom är vi fortfarande på vår dejt.
Jag kallar det här för en mellanakt.
Jag har live-bloggat det.
Säg att de kan sätta sig ner igen.
Akt två börjar strax.
Så,
är glaset halvfullt eller halvtomt?
Halvfullt.
Jets eller Giants?
Ingetdera. Steelers.
Sanning eller konsekvens?
Konsekvens.
Det börjar bli väldigt abstrakt.
Det kan vara medicinerna.
De andra medicinerna då?
Jag får panikattacker.
"Attacker" är fel ord.
För vissa är det som en storm.
Men för mig är det mer som att en dimma rullar in.
Jag liksom...
stänger ner och kan inte fungera i en social situation.
- Jag tänkte säga det. Jag bara... - Ja.
Det är inget man säger innan man är tvungen.
Precis.
Hur som helst,
- du verkar lugn nu. - Tack.
Jag skulle ha panik om du inte var här.
Några bra gensvar?
Åttiosju gillamarkeringar och 17 kommentarer hittills.
Alla pratar om mig.
Jag lämnade bort ditt namn, ifall att du är orolig.
Vad kallade du mig?
"Martiniälskaren"?
Jag gillar "martiniälskaren".
Det låter som en lite dekadent spionhistoria
som alla alltid kommer att associera mig till.
Klart.
Du borde dejta en martiniälskare.
"Rob" känns för vanligt.
Yasmine och
Rob.
Vi borde kanske bara göra om Rob.
Som Nya Rob.
Jag kan inte fatta att Gamla Rob kommit så här långt.
Killar kollar in dig och ser sen på mig,
och de tänker: "Nej, han kan inte vara med henne."
Det är bara du som tänker så.
Under tiden frågar jag mig själv:
"Verkar jag nervös?
"Kommer min besatthet av att vara nervös få mig att verka mer nervös?
"Tycker hon att jag är en fullständig nörd?"
Alla tänker så, Rob.
Men för mig är det förlamande.
Jag har ingen bandbredd kvar för själva upplevelsen.
Förstår du?
Jag antar att jag får ett ärr.
En souvenir.
Det är väl bättre än att få ditt namn tatuerat på min arm.
En kille gjorde det för mig.
Varför är jag inte förvånad? Var det ditt ex?
- Är det okej? - Nej, sätt dig du.
Nummer ett?
Jag är jordnära. Inte en barbar.
Det är som om vi har snabbspolat åren.
Vad menar du?
Folk är så noga med att ha en fasad,
men nu har du sett mig som mest sårbar.
Rädd, blödande.
- Naken. - Precis.
Det är min värsta rädsla som blivit sann.
Och det var inte så illa.
När jag hade min cykelolycka måste jag ha fallit huvudstupa,
för det nästa jag minns
är att jag vaknade i en ambulans med ansiktet så här svullet.
- Åh nej. - Och kirurgen säger att
de ska göra ett litet snitt i mitt huvud
för att gå in med en liten sked och lyfta upp käkbenet.
Det lät inte så illa.
När jag får narkosen
förklarar de att proceduren inte alltid fungerar.
Vad är alternativet?
Alternativet är att sätta in en stålplatta.
Okej.
Men för att göra det
måste de skära upp från öra till öra tvärs över huvudet
- och sen skala av ansiktet... - Nej, sluta!
Och när de berättar det för mig,
får jag en av mina värsta panikattacker.
Och sen börjar narkosen verka och jag somnar in.
Men alla skulle reagera på samma sätt.
Ja, kanske.
Det visade sig att plan A fungerade bra.
Men det var läskigt.
Jag ser inte vilket det var.
Bra.
Vilken sida är det?
Den här.
De gjorde ett bra jobb.
Tack.
Jisses.
Den siste mohikanen.
Min pappa brukade röka så
innan han dog.
Jag beklagar.
Var det...
Dödsorsaken?
Det hjälpte inte.
Var han sjuk länge?
Vill du verkligen höra om det?
Den korta versionen är att han fick en massiv hjärnblödning.
Och den långa versionen?
Det var min 30:e födelsedag.
Vi hade en stor fest. Släkt och vänner.
Jag kravlade mig i säng hos min pojkvän runt kl. 06.00.
Följande morgon gav min pappa min mamma frukost på sängen.
Hon berättade efteråt att de älskade och han somnade medan hon duschade.
När hon var klar hade hans ansikte kollapsat
och hans tal var sluddrigt.
Hon ringde efter en ambulans, men det fanns inget att göra.
På sjukhuset satt jag hos honom hela tiden.
Jag minns att jag tog en promenad
medan sjuksköterskan tvättade honom.
När hon var klar såg jag honom genom draperiet.
Han var naken,
kopplad till alla maskiner, men han var så fin.
Som en pietà av Michelangelo.
Han dog en timme senare.
- Säkert att du inte vill ha nåt? - Jag får inte äta än.
Jag tar bara lite vatten.
- Jag hämtar det. - Nej, det behövs inte.
Jag hämtar det. Jag klarar det.
- Är det säkert? - Ja.
Hej, hur är det?
Jag hämtar inte ett till.
Förståeligt.
Har du nånsin undrat vad för slags funktionshindrad person du skulle vara?
Det är sån skit jag tänker på.
Och vad kom du fram till?
Jag skulle vara hemsk.
Uppfylld av ilska och självömkan.
Jag skulle säkert bli alkoholist.
Du menar mer än nu?
Aj. Det gjorde mer ont än armen.
Förlåt.
Ett lätt byte.
Jag skulle tillbringa år med meningslösa rättstvister.
Du är så hård mot dig själv.
Och om en kvinna nånsin visade mig lite vänlighet
skulle jag genast få henne att ångra det.
Hur då?
Jag skulle med flit ta det för romantisk uppmärksamhet
och så skulle jag bli arg om de inte fortsatte.
Ofrivilligt celibat.
Jag känner inte dig så bra, men det låter inte som du.
Tack gode gud att såret kommer att läka, för allas skull.
Vad för slags funktionshindrad person tror du att jag skulle vara?
Du skulle vara en inspiration.
- Tror du? - Absolut.
Du anpassar dig snabbt.
Du skulle kasta dig in i försvar.
Du skulle vara med i paralympiska bågskyttelaget.
Det skulle vara TED-föreläsningar och kosmetikakontrakt.
Okej, nu går du kanske för långt.
Nej, du skulle omdefiniera skönhetsstandarden under 2000-talet.
Du är löjlig.
Jag är också hög.
Tack.
Jag visste inte att du röker.
Det gör jag egentligen inte. Det här är äckligt.
Får jag ställa en allvarlig fråga?
Visst.
Vad hände med din pojkvän?
Vi hade inte känt varandra så länge
och vi befann oss plötsligt i ett riktigt intensivt förhållande.
Det är väl bra ibland?
Jag begärde för mycket.
Jag var svår att umgås med.
Nej.
Jag tror att du har fått fel intryck av mig.
Hur då?
Tja,
ta den här kvällen.
Jag verkar vara en hjälte för att jag stannar här med dig, eller hur?
- Tja... - För alla online
verkar jag så omtänksam.
Men vad ska jag göra?
Gå till en nattklubb och ringa dig imorgon?
När du säger så...
Men det är lite för viktigt för mig.
Att bli sedd så.
Nu är du för hård mot dig själv.
Det här är inte lätt att erkänna,
men du har varit så ärlig mot mig.
Alla gillar uppmärksamhet, Yasmine.
Ja, men 87 gillamarkeringar är en stor besvikelse.
Okej.
Jag vill att dina grannar ser mig genom fönstret och åtrår mig.
Jag vill att ambulansvårdaren tycker att jag är den roligaste han nånsin träffat.
Varför har jag ett behov av att främlingar blir kära i mig?
Vad gör det för skillnad? Det är harmlöst.
Det är manipulation.
Men bara du vet om det...
Den där kommentaren om att killar spanar in mig.
Det kan du inte rå för.
Det kan jag. Det är jag som gör det.
Va?
Mina vänner och jag gjorde en grej i tunnelbanan när vi var tonåringar.
När vi åkte nerför rulltrappan
tävlade vi om att få flest killar att lägga märke till oss.
Hur då?
Ögonkontakt.
Ett leende.
Det är allt som krävs.
Jag har faktiskt märkt det.
Det gjorde mitt ex också.
Han sa det till mig.
Jag blev defensiv och övertygade honom om att han var paranoid.
Det var skitdåligt gjort av mig.
Du har rätt.
Jag är bra på att dejta,
men jag är svår att leva tillsammans med.
Så vi beslöt att ta en paus.
Okej.
När var det?
För några veckor sen.
Jag beklagar.
Det gör inget.
Du vet,
vi har inte pratat om nåt seriöst.
Bara småprat.
Det är inte bara småprat längre.
Kom du in och ut okej?
Ja. Jag har lagt några kläder i garderoben till dig.
Tack.
Hur var det i lägenheten?
Det såg ut som Manson-mordens brottsplats.
Kaffe.
Tack.
Wienerbröd eller strudel?
- Jag bryr mig inte. - Regeln är att du måste svara.
Wienerbröd då.
Tack.
Vilken vacker scen.
Ja.
Jag är imponerad över att du kämpade mot lusten att lägga ut det på Instagram.
Det skulle jag ha gjort, men batteriet är dött.
Jag måste säga, jag...
Jag hade fantiserat om
att du skulle sova över och att vi skulle äta frukost.
Det blev lite annorlunda än jag tänkte mig.
Det kan fortfarande ske.
På riktigt? Även efter i natt?
Få inte en panikattack nu.
Där satt den.
Men det här går bra tillsvidare.
Inte?
Det är bättre än bra.
Här, för ditt nya fantastiska liv.
Lägenheten. Herregud.
Jag hjälper dig städa.
Hjälper du mig att flytta ut?
Kan vi bara sitta här en stund?
Visst.
Men jag måste kanske lägga mig ner.
Är det här okej?
Kan du hålla den en stund?
- Visst. - Tack.
- Vad är det du... - Jag försöker...
- Låt mig... - Kan du? Jag kan inte.
Tack. Du är så rar.
Ja.
Får jag säga en sak?
Jag uppskattar det här.
Nej, jag menar det.
Jag vet att vi precis träffats och att inget har hänt än,
och jag vet att du precis varit i ett intensivt förhållande,
och jag är väl antagligen inte en långtidskandidat.
Men jag vill bara säga att vad som än händer,
betydde det här nåt.
Om jag aldrig får träffa dig igen
eller om du stannar en lång tid eller vad som helst däremellan,
är det allt...
Yasmine, sover du?
Va?
Hur mycket av det hörde du?
Varför fortsätter du prata?
Jag vet inte. Förlåt.
Jag är nöjd.