Yhdessä kohtaamme kaiken
Ja lähdemme leikkiin
Sopii kaikenlainen sää
Emmekä pelkää mitään
Kun aurinko nousee Me matkalla oomme
Ihan sama, minne päädytään
Auringon säteet polttaa Mut takaisin emme palaa
Koska kätesi on kädessäin
Tunnen, että oon voittamaton
Koska sinä ja minä Halki tuulen ja rännän
Purjehdimme maailmaan
Modernia rakkautta
Ja nyt ikiaikaisessa kohtauksessa
naaras, joka nyt on äiti, esittelee lapsen isälle.
Se on jännittävä hetki.
Urosten tiedetään hylänneen jälkeläisensä, jos on pienikin epäilys
omasta isyydestä.
Tai jopa syöneen niitä.
Ole kiltti äläkä syö vauvaasi.
Hitto.
Menen nukkumaan.
Hyvä on, muru. Tulen pian. Teen valmiiksi tämän kelan.
Koetko koskaan vahvaa vanhemmuutta?
Ylitsevuotavaa?
En.
Katsoin ohjelman kongolaisista gorillavauvoista,
ja minulta alkoi tulla maitoa.
Ällöttävää.
Etkö kyllästy itseesi?
Onneen, mindfulnessiin, juoksemiseen, uraasi?
Minä kyllästyn itseeni.
Tiedän, mitä tarkoitat.
Kulta, tunnen olevani epätäydellinen.
Puhutaan siitä joskus.
Laitan vedenkeittimen päälle.
Entä keinohedelmöitys ystävieni Charlien ja Miken tapaan?
Mitä he tekivät?
He maksoivat köyhälle intialaiselle naiselle kohdunvuokrasta
ja sekoittivat spermojaan,
jotta eivät tietäisi, kumpi on hedelmöittäjä.
Toimiko se?
Toimi. Heillä on ihana kolmivuotias,
aivan Charlien näköinen.
Mitä intialaisraukalle tapahtui?
En tiedä. Kai hän söi vuoden ajan tosi hyvin.
Entä adoptio?
Siinä on järkeä.
En halua saattaa maailmaan yhtään uutta ihmistä.
En minäkään, joten...
Mitä sitten teemme? Harkitsemmeko sitä tosissamme?
Ja niin Tobin ja Andy aloittivat matkansa lisääntymiseen
täällä New Yorkissa.
Siitä tulee seikkailu täynnä jännitystä, pettymyksiä,
naurua, kyyneliä
ja valtavasti paperityötä.
Oletteko ajatelleet avointa adoptiota?
- Hoidatteko te niitä? - Kaikki hoitavat nykyään.
Synnyttäjä saa tavata lasta niin paljon tai vähän
kuin te kolme päätätte.
Te olisitte virallisia huoltajia.
Kuulostaa mahtavalta. Pitäisimme siitä.
Hyvä on. Annan teille muutaman lomakkeen täytettäväksi
ja lisään teidät tietokantaani.
Noihin on mennyt kokonainen puu.
Mitä odotit tapahtuvan tänään, Andy?
Hän toi turvaistuimen tänään.
Minä... Suu kiinni. Enkä tuonut.
Hänen maailmassaan oli vain hän itse
Se on hän.
- Selvä. - No niin...
- Hei, Trina. -Miten menee?
- Ihan hyvin. - Hyvä.
No niin. Tämä ei siis onnistunut.
Valitettavasti ei. Hän alkoi jänistää.
Oliko se taas jokin homojuttu?
Ei. En usko.
Miten vaikea voi olla kahden työssäkäyvän,
omistusasunnossa asuvan homon perustaa perhe?
Luulisi, että meillä olisi viitoset.
On minulla vielä yksi idea.
- Viitosetko? - Niin.
Laiha mahdollisuus. Hän kävi toimistossa ja piti teistä.
Mutta hän on vähän...
Vähän mitä?
Tavatkaa hänet. Sopisiko torstai?
- Hyvä on. - Niin.
- Voi paska. - Jessus.
- Oletko valmis tähän? - Nyt se tapahtuu.
- Hei. - Hei.
- Oletko Karla?
Olen. Tobin ja Andy, eikö niin?
- Toisin päin. - Sori.
Tobin, Andy.
Istukaa.
- Hei. - Hei.
Tuntuu haastattelulta.
Mutta kuka haastattelee ketä?
Sinun kai pitäisi haastatella meitä.
Mehän tässä haluamme sinulta vauvan.
Aivan.
- Millaisia olette? - Minä vai hän?
Parina.
Yksilöt eivät kiinnosta. Millainen pari olette?
Ja miksi juuri te huolehtisitte pojastani?
Tai tytöstä. En ole ottanut selvää.
Tapasimme ensi kertaa eräissä bileissä,
ja olin juuri saamassa flunssan. Tunsin sen luissani.
Tiesin, että olisi paras mennä kotiin, mutta hän oli liian kiinnostava.
Kävelimme pitkin kaupunkia aamuun saakka
vuoden kylmimpänä yönä.
Seuraavana päivänä äitini vei minut sairaalaan.
- Minulla oli molemminpuolinen keuhkokuume. - Hitto.
Hän ei tiennyt koko asiasta,
koska hukkasin numeron matkalla sairaalaan.
Olin kolme päivää kuumeessa ja hallusinaatioissa
ajatellen, että nyt hän luulee, ettei minua kiinnosta.
Aivan.
Ja mietin, että kymmenen vuotta vanhempana hän tavoittelee itseään parempaa.
Mutta kun tokenin, hän oli vuoteeni vierellä.
Hetkinen.
Miten löysit hänet?
Sain numeron bileiden emännältä.
Olimme tulleet niin hyvin toimeen,
että oli oltava jokin syy siihen, ettei hän soittanut.
Hän oli oikeassa.
Niin homoa.
Ja kaunista.
- Rakkaus on telepaattista, eikö? - Niin on.
Tiesin, että olette mukavia.
Ihanaa. Voinko tuoda teille jotain?
Hyvä idea.
Haluatko toisen kahvin, Karla?
Kuka maksaa?
- Tietenkin me. - Me.
Otan lounaan, kokiksen ja toisen kahvin.
Ja banana splitin.
Entä pojat?
Saammeko kaksi vihreää teetä?
Milloin on laskettu aika?
Kahdeksan kuukauden päästä.
Käykö se? Siis haluatteko vastasyntyneen?
Kaikki käy.
Paljonko haluat olla mukana lapsen elämässä?
Vaikea sanoa. Matkustan paljon.
Käyn New Yorkissa kahdesti vuodessa, joten...
Ehkä kahdesti vuodessa?
Miksi matkustelet? Työn takiako?
Ei, olen koditon.
Selvä.
Mahtavaa.
Turha esittää, ettei se hätkähdytä.
- Ehkä se hieman hätkähdyttää. - Niin. Onko se...
Hetkinen, kuka lapsen isä on?
Tyyppi, jonka tapasin kadulla.
Hän on hyvä mies.
Törmäilemme silloin tällöin, mutta ei siitä parisuhdetta tule.
Hän haluaa asettua jonnekin. Minä en.
Mistä arvelet sen johtuvan?
En tiedä. Ei ole mielenterveysongelmia. Minä en vain...
En tykkää olla samassa paikassa pitkään.
Saisinko muffinin?
Kiitos.
Minä vain seuraan aurinkoa.
Kuten James Taylorin laulussa.
Taloissa tulee ahtaanpaikankammo.
Ne ovat itsellemme rakentamiamme ansoja kuten autot ja älypuhelimetkin.
Luulemme niiden tekevän fiksummiksi, mutta oikeasti ne tyhmentävät meitä.
Matkaillessa näkee uuden kaupungin joka viikko
ja saa yhteyden maahan
ja ihmisiin, joka tekivät siitä upean,
sen sijaan, että näkisi sen tv: stä.
Kiitos.
- Voinko lainata lusikkaasi? - Voit.
- Anna minä autan tuon kanssa. - Kiitos.
Pärjäätkö?
- Joo. Mitä siinä on? - Koko maailmani.
Hei, kultamuru. Toin sinulle herkun.
- Onko koira sinun? - On. Tämä on Homer.
Se tulee kaikkialle kanssani. Onko hyvää?
- Hei. - Haluatko sanoa hei?
- Hei. - Homer, sano hei.
- Sano hei. - Hei.
No, ryhdymmekö tähän?
Hetkinen... Etkö halua tietää, onko meillä omistusasunto
tai paljonko tienaamme? Tai mitä collegea kävimme?
Teemmekö sopimuksen? Niin tehdään yleensä, vai...
En. Tuollainen ei kiinnosta minua. Haluan vain, että olette rakastuneita.
Uskon, että olette.
Ei meilläkään aina pelkkää perheauvoa ole.
Usein taso on tyyliä Kuka pelkää Virginia Woolfia?
Totta kai.
Otan yhteyttä Trinaan ja sanon, että olen löytänyt sopivan.
Jos olemme samaa mieltä,
jatkan reissaamista kuusi ensimmäistä kuukautta
ja palaan sitten tänne.
Tässä on numeroni.
Selvä. Paljon kiitoksia.
Oli vaikuttavaa tavata.
Tämä on todella hyvä juttu.
Olette hyviä ihmisiä. Poikani tai tyttöni
olisi etuoikeutettu päästessään teidän kaltaistenne hoidettavaksi.
Moikka. Kiitos lounaasta.
Tule.
Moikka.
No, onko hän hyvä vai paha sekopää?
En tiedä. Mahtaako hän tietää, mitä on tekemässä?
Mutta olemmehan samaa mieltä
- hänen puheistaan. - Niin.
Kapitalismi on hulluutta, pelko, itse aikaansaamamme ansat...
Pidän hänessä siitä, mutta eikö hän vie asian aika pitkälle?
Mitä? Elämällä sen mukaan?
Niin, tavallaan.
No niin, Kipper, paskohan jo.
Älä painosta sitä.
- Se hermostuu. - Hyvä on.
Sanon vain, ettemme tiedä mitään siitä tytöstä
tai mitä hänen elämässään on menossa.
Mistä tiedämme, ettei hän vain...
Ettei hän muuta mieltään nähdessään vauvan?
Tuntuu, että tunkeilemme.
Kaksi outoa homoa sekaantuu nuoren tytön raskauteen.
Jätetään koko juttu.
Ei meidän kuulu olla vanhempia. Emme ole vanhempia, ja hyvä niin.
Kulta... Tämähän on lahja.
Ei mikään köyhä nainen, jonka olosuhteet ovat pakottaneet
hankkimaan lapsen tähän kurjaan maailmaan.
Se tapahtuu joka tapauksessa.
Me saamme olla ottamassa sitä vastaan.
Tuntuu vain siltä, että käytämme paljon aikaa johonkin,
joka ei ehkä toteudu.
On helvetinmoinen pettymys, jos hän muuttaa mielensä.
Ja se on loistavaa.
Saamme elämäämme jotain, johon todella uskomme.
Niin.
Muruni.
- Hyvä tyttö! - Ihme!
Hyvä tyttö!
- Kas tässä. - Miksi minä aina siivoan?
Koska se on sinun koirasi.
Meidän koiramme.
Selvä, meidän koiramme mutta sinun paskasi.
- Meidän paskamme. - Ei ole meidän.
Meidän paskamme. Hyvä tyttö.
Kiitos, kultaseni.
- Voisitko avata portin? - Voin avata.
- Paljon kiitoksia. Arvosta sitä. - Miksi tuollainen asenne?
Ei ole asennetta. Pyysin nätisti.
Tuntuu, että on pikku asenne.
Ottaen huomioon, että kädessäni on paskaa, en puhuisi...
Oma koirasi. Voit pidellä sen paskaa.
...niin karheasti. Kiitos.
Okei, kulta. Tiedätkö mitä? Kaikki hyvin.
- Haluan katsoa Fargoa, sopiiko se? - Katso, mitä haluat.
- Kiitos. - Älä jaksa, oletko nelivuotias?
- Hei, tervetuloa. - Hei!
Molemmat.
Hei.
- Kaikki kolme. Jestas, mikä näky. - Tule sisään.
Vältit sateen. Iso kesämyrsky on tulossa.
- Otan tämän. - Kiitos.
- Saatko sen tuotua? - Saan, nappasin sen vain...
- Kiitoksia. - Pärjäätkö?
- Homer! Tuhma koira! - Onko kaikki hyvin?
Koiranne taitaa pelätä Homeria.
Se on kovin reviiritietoinen.
Reviiritietoinen, vaikkei ole reviiriä.
Kaikkialla on sen reviiri.
Homer, maahan.
Kiitos tästä, jäbät.
Ihana asunto. Mahtavaa jäädä tänne.
Oletko jäämässä? New Yorkiinko?
Tietenkin hän on. Hän jää meille.
Kiva. Hienoa.
Sopiiko se? Oletteko puhuneet siitä?
- Puhumme siitä nyt. - Ei.
- Se on livekeskustelu. - Tietenkin sopii. Hieno homma.
Synnytyshän on parin viikon sisällä?
Poksahdat ihan pian, eikö?
- Kahdeksan viikkoa vielä. - Kahdeksan viikkoa?
Kahdeksan viikkoa. Hienoa.
Majoitamme sinut mielellämme.
Tuntuu, että olemme mukana odotuksessa.
Niin. Andy on valmistautunut vanhemmuuteen hulluna.
Tobinin työhuoneesta on tehty vauvanhuone,
ja se maalattiin puoliksi siniseksi, puoliksi pinkiksi. Kumpi sitten tuleekin.
Ei sillä, että tahtoisimme ylläpitää sukupuolistereotypioita.
- Haluaisin kysyä jotain. - Anna tulla.
- Vauvavisa, oletko valmis? - Vauvavisa.
Hänen suosikkinsa.
Totta. Kuulet oikein.
Mitä tarkoittaa, jos vauvan kakka on vihreää?
- Ohi. En tiedä. - Ohi? Miten niin ohi?
- Ohi. En tiedä. - Että vauva on sairas.
- Otetaan siitä selvää. - Haluat, että otamme selvää, kun...
- Onko kaikki hyvin? - Jestas...
On.
Missä huoneeni on?
Olet jo siinä.
Hienoa.
Oho. Hei.
Tervetuloa kotiin, rakas.
Mikä tämä tämmöinen aika on?
Hengailitteko baarissa, kun minä raadoin keittiössä?
- Kiva asu. - Kamalan kuuma täällä.
- Jessus! - Hemmetti! Hei.
Olet hiton kaunis.
Kiitos, Andy.
Jos voisit heittää... Anteeksi.
Heittää vaatteesi pussiin, niin laitan ne pesukoneeseen.
Miksi minä niin tekisin?
Koska monet tekevät niin.
Miksi tuhlaisin rahaa pesulaan,
kun voin pestä vaatteet kylppärissä ja kuivata ne täällä?
Ihan vain hullu idea.
Tein katkarapuja bhuna-kastikkeessa.
Edelliskerrasta on aikaa, mutta resepti lienee oikeahko.
Teillä ei ollut kookosmaitoa, joten käytin hanavettä.
Eikä katkarapuihin ollut varaa, joten tilalla on tonnikalaa.
Onko nälkä?
En tajua, miten te voitte
käydä ulkona syömässä joka ilta.
Koska emme osaa kokata.
- Minähän kokkaan sinulle kaiken aikaa. - Ei, kultaseni.
Sinä vain valmistat ruoan minulle.
Emme osaa kokata. Kokkaaminen on taidetta.
Taidetta, jota emme vielä hallitse.
- Eikö niin? - Miksette opettele?
Säästyisi paljon rahaa, jos kokkaisi kotona.
Tämä on naurettavaa, anteeksiantamatonta tuhlausta.
Niin.
Menkää kotitalouskurssille oppimaan perusteet.
Niin, täysi jääkaappi ja pakastin ja ravitsevaa ruokaa.
Ette voi viedä kiljuvaa lasta ravintolaan joka ilta.
Ihmiset ärsyyntyvät.
Tiedätkö, mikä muu ärsyttää ihmisiä?
Raskaana olevien alkoholinkäyttö.
- Miksi? - Älä nyt viitsi.
- Mitä? - Pilailetko sinä?
Pilailetko sinä?
Olen luopunut kaikesta lapsen takia.
En tupakoi, en pössyttele. En syö mausteista ruokaa.
Hei, tyttö. Tulehan.
Missä olet?
Hyvä tyttö, oletko valmis?
Tulehan.
Hei.
Oletko kunnossa?
Läähätätkö sinä?
Mikä hätänä?
Kipper: Olen raskaana
ELÄINSAIRAALA
Hyvä tyttö.
Luulin sinun sanoneen, että koirasi on kastroitu.
Kuulin todella väärin. Luulin sinun sanoneen koulutettu.
Millä tavoin se on koulutettu?
Sillä oli käytösongelmia, ja käytin sitä koirakuiskaajalla.
Kiitos vain, Karla. Siihen saattaa jäädä pysyvät jäljet.
Älä dramatisoi. Syötä sille pillerit, niin asia hoituu.
- Kaikki hyvin, kulta. - Ehkä, mutta tämä on vapaapäiväni.
Pitäisi syödä rauhassa aamiaista,
mutta joudunkin tekemään kotiabortin.
Se ei käy järkeen.
Kuinka koirasi penis edes mahtui Kipperin sisään?
Mitä?
Mitä? Andy.
- Andy, herää. - Mitä?
- Herää. - Mitä?
- Ääniä, kuuntele. - Missä? Olen unessa.
- Miehen ääni. Olohuoneessa. - Minä nukun.
- Nouse ylös nyt. - En.
- Nouse ylös! - Ota Kipper, en halua mennä.
...tahrasi ihoni rumalla naamallaan.
- Kuin Alienissa. - Niin, kuin...
- Kuin Sigourney Weaver? - Kuin Sigourney Weaver.
- Minä pidän Sigourney Weaverista. - Pidätkö?
- Oletko nähnyt Avatarin? - Kauan sitten.
Paska! Anteeksi. Herätimmekö me teidät?
- Mitä helvettiä, Karla? - Kuka tuo on?
Anteeksi, jos metelöimme. Tässä on... Hitto, mikä sinun nimesi on?
- Mick. - Mick.
Mistä hän ilmaantui?
Hän elää kadulla. Kuljimme ohi palatessamme leffasta tänään.
- En muista. - Juuri niin.
Tarjosin hänelle ruokaa. Se on meillä tapana.
Minulla on ollut katto pään päällä. Ulkona on kylmä.
Sopiiko se?
Ei sovi, jos suoraan sanon.
- Miksei? - Ymmärrän kyllä.
Jos minulla olisi näin kiva kämppä, en päästäisi tuntemattomia sisään.
Olisit kysynyt meiltä ensin, mutta sopiihan se.
Ei sovi. Ei ollenkaan.
Hyväksymme oleskelusi täällä.
Se ei tarkoita, että voit tuoda tänne kenet vain...
Hyväksytte?
En tajunnut, että suhtaudutte asiaan niin.
Ei hän tarkoita sitä niin.
- Enkö? - Tiedättekö mitä, pojat?
Teillä on vakavia ongelmia selvitettävänä,
- joten minä... - Ei!
Kun asun täällä,
ystäväni saavat jakaa onneni.
Pysy paikallasi.
Olin menossa vessaan, jos sopii.
Se on oikealla.
Ai, anteeksi.
Hän ei ole ystäväsi vaan täysin tuntematon.
Ja tämä on asuntomme, jossa sinä olet vieraana.
Se ei oikeuta tuomaan tänne ketä tahansa, jonka tapaat kadulla.
Sellainenko siis olet, Tobin?
Homo, liberaali ja rento, kunnes täytyy antaa periksi jossakin?
Ei. Tässä ei ole kyse siitä.
Ja mitä seksuaalisuuteni tähän liittyy?
Kuulostaa homofobialta. Kuka tahansa olisi samaa mieltä...
Onko Andy? Andy, oletko hänen puolellaan?
Pysyn erossa tästä asiasta.
Hienoa. Kiitos siitä. Tervetuloa takaisin.
Kiitos.
Onko tämä ensimmäinen kundi, jonka tuot tänne?
Ensimmäinen britti.
Jessus. En tiennytkään, että pidämme yömajaa.
- Oletpa sinä kireä. - En ole kireä.
Koko paikka haisee suitsukkeelta.
Matolla on bhuna-kastiketta.
Sitä on kaikkialla, mihin koskee.
Muutit olohuoneeni beduiinileiriksi.
Pakotit minut tekemään koira-abortin ja nyt pössyttelet
ja juot, vaikka olet raskaana.
Harrastat kai seksiä Mick-muukalaisen kanssa minun sohvallani.
Sanoitko, että teit koira-abortin?
Älä puutu tähän, Mick. Tulit tänne vain syömään lämpimän aterian.
Tiedättekö mitä?
Tiedättekö mitä... Tajuan.
Mutta maistakaa hänen ruokaansa, koska voisitte oppia jotain.
Kiitos, Mick.
Nähdään.
Tiedätkö mitä?
Tiedätkö mitä, Tobin?
Olet sietämättömän tylsä.
Kerta kaikkiaan.
Olet muka kiinnostunut ihmisistä dokumenteissasi,
mutta ei ole minkäänlaista näyttöä siitä,
että välittäisit muista kuin itsestäsi.
Luet New York Timesia ja raivoat Trumpista, mutta vailla merkitystä.
Sinua ei kiinnosta yhteisösi vaan pelkkä ajatus siitä.
Olet pelkkä... Olet hipsteriliberaali.
Miten itse hyödytät yhteisöä
elämällä muiden avun varassa?
Mitä sinä teet muiden hyväksi?
- Maailmassasi on vain sinä. - Haista paska!
Et pysty huolehtimaan edes vauvastasi.
Kusipää.
Karla. Karla!
Anteeksi, että sanoin niin. Se oli typerää.
- Minua hävettää. - Paskat siitä. Ei se mitään.
Ei mistään tarvitse olla yhtä mieltä. Elämme ihan eri elämää.
Se on ehkä totta, mutta en olisi saanut sanoa sitä.
Olet tervetullut tänne.
On vain...
Tämä on vaikeaa minulle.
Olet varmaan oikeassa, en ole antanut yhteisölle paljoakaan.
Losissa inhotti se raha ja tuhlaus
ja toisaalta köyhyys ja kärsimys ja autojen syytämä paska.
Ajattelin, että ellen muuta elämäntapaani,
olen kaikkein tekopyhin.
Se on ihailtavaa.
Niin ajattelinkin.
"Ole se muutos, jonka haluat nähdä" ja niin edelleen.
Sitten tajusin, ettei kukaan näe tätä.
Kukaan ei piittaa pätkääkään.
En bloggaa. Ei ole lapsia, joille olla esimerkkinä.
Olen näkymätön kuten kaikki kodittomat puistossa.
Kyllähän sinä vaikutat. Olet mielenkiintoinen,
huolestunut ja rehellinen.
Olen oikeastaan nauttinut kotiintulosta iltaisin, kun tapaan sinut,
vaikka ei aina siltä vaikuta.
En koskaan tiedä,
mitä odottaa sinulta. Se on hyvä. Tekee hyvää minulle.
Totuus on, että olen peloissani tästä.
En tiedä, olenko valmis.
Olen niin
niuho ja neuroottinen.
Hädin tuskin siedän ketään kotonani, saati sitten vauvaa.
Vauva? En tiedä.
Olisi paras päättää.
Mennään kotiin.
Jooko?
Hyvä on.
Hän on niin tiukka ja sitkeä ja...
Mutta hän elää kuten tuntee.
Kai siksi, että hän uskoo siihen aidosti eikä voisi elää muulla lailla.
Se vaatii rohkeutta, ja sitähän lapselle haluaa, eikö vain?
Toivotaan, että se on geeneissä.
Kunhan kokkaaminen ei periydy.
Jessus, ei kokkaaminen.
No niin.
Seksi Mickin kanssa taisi käynnistää synnytyksen.
Mitä?
Luulen oikeasti, että tämä syntyy etuajassa.
- Hyvä on. - Selvä, mennään.
- Onko kaikki hyvin? - Tiedän, mitä tehdä.
- No niin, ei hätää. - Laukku. Minulla on. Onko sinulla?
- On laukku. - Sinulla on laukku.
Onko se... Missä se on?
- Voitko huolehtia hänestä? - Okei.
Pue päällesi, koska sinulla on yhä...
Puen, kun pääsen kadulle. Mennään.
- No niin. Otetaan taksi. - Selvä. Hei!
Voi hyvä luoja.
No niin. Kiitos.
Mene sinä tälle puolelle.
Supistuksia tulee tiheästi.
Viimeinen tilaisuus epiduraaliin, Karla.
Oletko varma, ettet halua anestesialääkäriä?
Ei, pärjään kyllä. Jatketaan vain.
Oletko varma? En ymmärrä. Se on vain lääkettä.
Otat varmaan antibioottejakin, kun olet sairas.
Tai penisilliiniä. Tai aspiriinia päänsärkyyn.
Haluan kokea sen. Tuntea sen.
Hitto. Jessus! En halua puhua siitä,
- haluan vain tehdä sen. Hitto! - No niin, no niin.
Pärjäät kyllä.
Yhdeksän senttiä auki.
Haluatko lasin vettä?
Ei, kaikki hyvin. Pärjään kyllä.
Älä pyörry synnytyshuoneeseeni.
Jos huimaa, niin mene ulos. Te molemmat.
Ehkä olen... Menen haukkaamaan ilmaa.
Menen hengittelemään. Te pärjäätte.
Kyllä pärjätään. Nähdään myöhemmin.
- Haluatko sinäkin mennä? - En.
En ole menossa minnekään.
Hemmetti.
- Tobin, lopeta. - Okei, anteeksi.
- Teet sitä edelleen. - Anteeksi, aivan.
- Tuo on ärsyttävää. - Selvä, ymmärrän.
- En pysty keskittymään. - Hyvä on.
Helvetti.
- Vie se hiton pääsi muualle! - Aivan, joo.
Hyvä, Karla. Pärjäät hyvin. Hyvältä näyttää.
Pää näkyy jo. Haluatko katsoa?
Joo.
No niin, Karla. Hienoa.
Sinä pystyt tähän. Ehdottomasti.
Nyt kunnon ponnistus. Anna mennä.
Hengitä syvään ja ponnista kunnolla.
Juuri noin. Jatka vain.
Hyvin menee.
Hienoa! Jatka vain.
Hienoa!
Voi hyvä luoja.
Hienoa, Karla. Hyvin meni.
Voi hyvä luoja.
No?
Tyttö.
Tyttö!
- Mahtavaa. Ja kaikki hyvin? - Hän on kaunis.
Viisi sormea, viisi varvasta? Kaunis ja täydellinen?
- Kaikkea tuota. - Voi ihmettä.
- En voi uskoa tätä. - Voi hyvä luoja.
- Tämä on totta. - Niin.
Olemme isiä.
Häntä tarkkaillaan vuorokausi, ja sitten pääsette kotiin.
Voimme alkaa huolehtia hänestä.
- Olit mahtava. - Kiitos.
Siis todella
mahtava.
Miten Andy voi?
Hän saa nesteytystä. Tila on vakaa.
Hassua, luulin, että sinä pyörtyisit.
Niin minäkin luulin.
Mutta et pyörtynyt.
Pysyit vierellä ja pitelit minua kädestä,
autoit pesemään veren pois ja katkaisit napanuoran.
Oli ihmeellistä nähdä hänen tulevan esiin...
Ja minä olin ensimmäinen tyyppi, joka näki hänet.
En malta odottaa, että saan hänet syliini. Millaista se oli?
Se oli kaunista.
Voitko ottaa tuon pois päästäsi? Näytät naurettavalta.
Anteeksi.
Mutta se oli kaunista.
Oletko tullut toisiin ajatuksiin nähtyäsi vauvan?
Miten niin, alkaako jänistää?
Ei, päinvastoin.
Haluan sitä nyt.
Rakastan vauvaa nyt.
Noin vain.
En voi edes kuvitella, miltä sinusta tuntuu.
Tarkoitan, että jos olet muuttanut mielesi, niin...
Ymmärrän. Olemme onnellisia siitä, että voimme auttaa sinua.
Niin.
Ei, minä...
Kiitos tarjouksesta.
Mutta tarkoitan...
Maailmassani on vain minä.
Olit oikeassa siitä.
Minulla on ongelmia.
Pössyttelen ja nain tuntemattomien kanssa.
Ehkä en osaa sanoa ei.
En ole koskaan osannut. Suostun kaikkeen, mikä tulee eteeni.
Rakastan olla tien päällä. Siellä olo on turvallinen, mutta...
Se ei sovi lapselle.
Ehkä äitiys muuttaisi minua,
mutten voi ottaa riskiä, että ei muuttaisikaan.
Olen ollut vastuuton koko elämäni.
Tämä on vastuullisin tekoni.
En siedä ihmisiä muutamaa päivää enempää,
mutta unohdin sen viime viikkoina.
Te olette nimittäin maailman upeimmat ihmiset.
Niin.
Teistä tulee mahtavimmat vanhemmat ikinä.
Yritämme ainakin.
Paljon kiitoksia.
Lopeta.
Luoja.
Hei.
Haluan kertoa tarinan äidistäsi.
Kerron sen nyt, kun et vielä osaa väittää vastaan
etkä ole kaikkitietävä teini,
siltä varalta, ettet näe häntä niin paljon kuin tahtoisit.
Se olisi kyllä harmi, koska sanon sinulle nyt,
että hän on mahtava tyyppi.
Hän kantoi sinua urheasti
ja synnytti sinut pelkäämättä hetkeäkään.
Kysyt tietenkin, miksei hän ole täällä.
Kauan sitten ennen kuin kaupunkeja oli olemassa,
ihmiset olivat koko ajan liikkeellä.
He olivat metsästäjä-keräilijöitä. Heidän elämänsä oli rankkaa ja vaativaa,
mutta samalla he olivat vapaita.
No, äitisi on kuin sellainen metsästäjä-keräilijä,
joka on syntynyt vähän väärään aikaan.
Hän ei voi ottaa sinua mukaansa,
koska yhteiskunta ei hyväksyisi sitä.
Siksi olet meidän kanssamme vähän aikaa.
Me emme ole lainkaan metsästäjä-keräilijöitä.
Elämme kapitalismissa.
Emme selviäisi hetkeäkään villinä ja vapaana.
Ei olisi ravintoloita, luomukauppaa, terapeutteja
eikä sairaaloita, jos tulee kipeäksi.
Ei kirjoja luettavaksi eikä leffoja katsottavaksi.
Ei mitään. Ja me pidämme sellaisesta.
Sinulla on varmaan mukavaa meidän kanssamme, eikö niin?
Minun kirjani.
Minun kirjani, isi. Lopeta.
Iltasatu luetaan tytölle, ei sinulle.
Anteeksi. Mutta tämä on hyvä kirja, vai mitä, June?
- Joo. - Aivan niin.
Mitä sanoinkaan?
"Kappale kivistä."
Siis...
Niin, kapitalismista.
- Kapitalismista. - "Kapitalismista." Niin.
- Se on kivaa. Saanko minä jäätelöä? - Saat.
Muut ihmiset tekevät meille jäätelöä. Se on kivaa.
Äitikin tykkää jäätelöstä.
- Tykkääkö? - Tykkää. Viimeksi söimme kaksi jäätelöä.
Antoiko äiti sinulle kaksi jäätelöä viimeksi?
Kaksi? Noin pienelle lapselle?
Selvä.
Jäätelö on hyvää, eikö vain?
Ei ehkä kahta,
mutta jäätelö on hyvää. Mutta ei kannata syödä kahta.
Siinä on paljon sokeria.
- Nukutaanko sitten? - Joo.
No niin, nyt uneen.
Silmät kiinni.
Ala nukkua.
No niin, silmät kiinni.
Hyvä tyttö.