Vi tar konsekvensene sammen
Og kaster hattene i ringen
Tåler alt slags vær
Er ikke redde for noe
Når sola står opp Er vi på vei
Samme hvor vi lander
Solstrålene er varme Men vi snur oss ikke
For din hånd er i min
Og jeg føler meg uovervinnelig
For det er du og jeg Gjennom vind og storm
Setter kursen mot verden
Moderne kjærlighet
Og nå, i en scene like gammel som selve tiden
viser hunnen, som nå er mor, frem barnet til faren.
Det er et anspent øyeblikk.
Hanner er kjent for å avvise sine små hvis det er tvil om
at de er faren.
De kan til og med komme til å spise dem.
Ikke spis barnet ditt.
Faen.
Jeg legger meg.
Greit, kommer snart. Skal bare gjøre ferdig denne rullen.
Får du noensinne sterke farsfølelser?
Overveldende?
Nei.
Jeg så nettopp et program om babygorillaer i Kongo
og fikk melkespreng.
Det er motbydelig.
Blir du aldri lei av deg selv?
Av lykken, tilstedeværelsen, løpingen og karrieren?
Jeg blir så lei av meg.
Jeg skjønner hva du mener.
Jeg føler meg ufullstendig.
Vi diskuterer det en gang.
Jeg setter på kjelen.
Vi kan gjøre det med prøverør, som mine venner Charlie og Mike.
Hva gjorde de?
De betalte en fattig kvinne i India for å være surrogatmor,
og så blandet de sæden
så de ikke skulle finne ut hvem av dem som befruktet egget.
Virket det?
Ja, de har en vakker treåring
som ser akkurat ut som Charlie.
Og hva skjedde med den fattige indiske damen?
Vet ikke. Hun spiste sikkert godt et år.
Hva med adopsjon?
Det er logisk.
Jeg har ikke noe ønske om å bringe flere mennesker til verden.
Ikke jeg heller, så...
Hva skal vi gjøre? Skal vi tenke over det?
Og så legger Tobin og Andy ut på sin reproduksjonsreise
her i New York.
Det blir et eventyr fullt av spenning, skuffelse,
latter og tårer,
og et sjokkerende stort papirarbeid.
Har dere tenkt på åpen adopsjon også?
-Gjør dere det? -Alle gjør det nå.
Den biologiske moren har like mye eller like lite tilgang
til barnet som dere tre blir enige om.
Og dere blir selvsagt formyndere.
Høres fantastisk ut. Jeg tror vi ønsker det.
Da gir jeg dere noen papirer dere må fylle ut,
så får jeg dere inn i databasen min.
Det er et helt tre med papir.
Hva trodde du kom til å skje i dag, Andy?
Han tok med bilsete i dag.
Hold munn. Det gjorde jeg ikke.
Åpen adopsjon krever et åpent sinn
Det er henne.
-Ja vel. -Greit.
-Hei, Trina. -Hvordan går det med dere?
-Det går fint. -Bra.
Dette tilfellet ble mislykket.
Beklager. Hun fikk kalde føtter.
Var det homsegreia igjen?
Nei, jeg tror ikke det.
Hvor vanskelig kan det være for to arbeidende,
selveiende homofile å få starte en familie?
Jeg trodde vi kom til å ha firlinger nå.
Jeg har én idé til.
-Firlinger? -Ja.
Det er kanskje fåfengt. Hun kom på kontoret og likte dere.
Men hun er litt...
Litt hva da?
Dere bør bare møte henne. Hva med torsdag?
-Greit. -Ja.
-Pokker. -Herregud.
-Er du klar for dette? -Nå skjer det.
-Hei. -Hei.
-Er du Karla?
Ja. Tobin og Andy?
-Motsatt. -Beklager.
Tobin og Andy.
Sett dere. Beklager.
-Hei. -Hei.
Føles som et intervju.
Men hvem intervjuer hvem?
Jeg antar du burde intervjue oss.
Det er vi som vil ha barnet ditt.
Akkurat.
-Hvem er du? -Hvem? Jeg eller han?
Dere som par.
Jeg bryr meg ikke om dere som enkeltpersoner. Hvem er dere som par?
Og hvorfor er det dere som skal ta dere av gutten min?
Eller jenta. Jeg har ikke sjekket. Vær så god.
Da vi møttes på en fest,
var jeg i ferd med å få influensa. Jeg kjente det i kroppen.
Jeg visste jeg burde gå hjem, men han var så interessant.
Så vi gikk rundt i byen hele natten til sola sto opp,
på årets kaldeste kveld.
Neste dag sendte moren min meg på sykehus.
-Jeg hadde dobbel lungebetennelse. -Faen.
Og han visste ikke noe om dette,
for jeg mistet nummeret hans på vei til sykehuset.
Så gjennom tre dager med feber og hallusinasjoner
tenkte jeg bare: "Han kommer til å tro at jeg ikke er interessert."
Nemlig.
Han er også ti år eldre enn meg, så jeg var egentlig utenfor rekkevidde.
Men da jeg kom til hektene, satt han ved sengen min.
Vent.
Hvordan visste du hvor han var?
Jeg fikk nummeret hans fra vertinnen for festen.
Jeg hadde på følelsen at vi kom så godt overens,
så det måtte være en grunn til at han ikke ringte meg.
Han hadde rett.
Det er så homsete.
Og så hyggelig.
-Kjærlighet er telepatisk, ikke sant? -Jo.
Jeg visste dere var kule.
Fint. Skal det være noe nå?
Ja, god idé.
Vil du ha en kaffe til, Karla? Hva vil du ha?
Betaler jeg eller dere?
-Vi, så absolutt. -Vi.
Jeg tar en lunsj-spesial, en cola og en kaffe til.
Og en banansplitt til dessert.
Dere?
Kan vi få grønn te begge to?
Så når har du termin?
Om åtte måneder.
Er det greit? Vil dere ha en nyfødt?
Samme for oss.
Og hvor mye tror du at du vil være involvert?
Vanskelig å si. Jeg reiser mye.
Men jeg kommer til New York to ganger i året, så...
Kanskje to ganger i året?
Ja vel. Er reisingen i forbindelse med jobb?
Nei, jeg er hjemløs.
Ja vel.
Fantastisk.
Slutt å late som det ikke sjokkerer dere litt.
-Jo, kanskje litt. -Ja. Er det...
Så hvem er faren?
En fyr jeg møtte på gata.
Han er en god mann.
Våre veier krysses av og til, men vi passet ikke sammen.
Han vil etablere seg et sted, men det vil ikke jeg.
Hva er grunnen, tror du?
Jeg vet ikke. Jeg har ingen psykiske problemer,
jeg liker bare ikke å være på ett sted for lenge.
Kan jeg få en muffins?
Takk.
Dessuten følger jeg sola.
Som en James Taylor-sang.
Og hus gir meg klaustrofobi.
De er en felle vi bygger for oss selv, i likhet med biler og mobiler.
Ting vi tror gjør oss smartere, men som faktisk gjør oss dummere.
Hvis du reiser, ser du en ny by hver uke
og får ny kontakt med landet
og folkene som gjorde det stort,
i stedet for å bare se det på TV.
Takk.
-Kan jeg låne skjeen din? -Ja.
-Jeg skal hjelpe deg med den. -Takk.
Alt i orden?
-Ja, hva har du i den? -Bare min verden.
Hallo, vennen. Jeg har noe godt til deg.
-Er dette hunden din? -Ja, dette er Homer.
Han er med meg overalt. Er det godt?
-Hei. -Vil du hilse på?
-Hei. -Si hei, Homer.
-Si hei! -Hei.
Så gjør vi dette?
Vil du ikke vite om vi eier vår egen leilighet
eller hvor mye vi tjener i året? Hvilke skoler vi gikk på?
Har vi arbeidskontrakt? Den er populær.
Nei, jeg bryr meg ikke om sånt. Jeg vil bare se at dere elsker hverandre.
Det tror jeg dere gjør.
Det er ikke alltid Lykkeland hos oss.
Det utarter seg ofte til Hvem er redd for Virginia Woolf?
Klart det.
Da går jeg tilbake til Trina og sier at jeg har funnet en match.
Og hvis vi blir enige om dette,
fortsetter jeg å reise i de to første trimestrene,
og kommer tilbake til byen.
Ja, her er nummeret mitt.
Tusen takk.
Det var spennende å møte deg.
Dette er veldig bra.
Dere er gode mennesker. Og gutten eller jenta mi
er privilegert som blir tatt vare på av et par som dere.
Ja. Ha det. Takk for lunsjen.
Kom.
Ha det.
Er hun morsom gal eller skremmende gal?
Vet ikke. Jeg er ikke sikker på om hun vet hva hun gjør.
Men du vet at vi står for
-alt hun snakker om. -Ja.
Ukontrollert kapitalisme, frykt, feller vi selv har satt...
Jeg liker det med henne, men går hun ikke litt langt?
Hvordan det? Ved å faktisk leve slik?
-Ja, på en måte. -Greit.
Kom igjen, Kipper, gjør fra deg.
Ikke press henne.
-Hun blir nervøs. -Ja vel.
Jeg sier bare at vi ikke vet noe om denne jenta
eller hva hun går gjennom.
Hvordan vet vi at hun ikke bare... Kom, da.
At hun ikke bare forandrer mening når hun ser barnet?
Det føles bare så invaderende.
To ekle homser som blander seg inn i en ungjentes graviditet.
Bare glem det.
Det er ikke meningen at vi skal bli foreldre. Og det er greit.
Dette er en gave.
Dette er ikke en fattig kvinne som har blitt tvunget av omstendighetene
til å få vårt barn eller til å bringe et nytt barn inn i dette helvetet.
Dette skjer uansett.
Og vi får være der og ta det imot.
Det føles bare som så mye tid med noe
som kanskje aldri skjer.
Og enorm skuffelse for oss hvis hun forandrer mening.
Og det er perfekt.
Vi får leve noe vi faktisk tror på.
Ja.
Vennen min.
-Ja, flink jente! -Mirakel!
Så flink!
-Her. -Hvorfor må jeg alltid plukke opp?
Fordi det er din hund.
Det er vår hund!
Greit, vår hund, men din bæsj.
-Det er vår bæsj. -Det er ikke vår bæsj.
Vår bæsj. Så flink.
-Sånn. -Takk, kjære.
-Kan du åpne? -Ja, det kan jeg.
-Tusen takk. -Hva er det med tonen?
Det er ikke en tone. Jeg spør bare pent.
I en sarkastisk tone.
Jeg har bæsj i hånden. Jeg ville ikke snakket til meg...
Din hund. Du kan ha bæsj i hånden.
...på en ufin måte. Takk.
Vet du hva? Det er greit.
-Jeg vil se på Fargo, er det greit? -Se på hva du vil.
-Greit, takk. -Er du fire år, eller?
-Hei, velkommen! -Hei.
Begge to.
Se.
-Tre. Se på deg. -Kom inn.
Du slapp unna regnet. Et stort regnskyll er på vei.
-Jeg tar den. -Takk.
-Alt i orden? -Ja, beklager, jeg bare tok den...
-Ja, takk. -Alt i orden?
-Homer! Slem hund! -Går det bra?
Hunden deres virker litt redd Homer.
Han kan bli veldig territoriell.
En territoriell hund uten territorium.
Han gjør alle steder til sitt territorium.
Dekk, Homer.
Så takk for dette, folkens.
Jeg elsker denne leiligheten. Jeg er så glad for å bo her.
Blir du værende i New York?
Ja, selvsagt. Hun bor her.
Kult. Flott.
Er det greit? Har dere diskutert det?
-Vi diskuterer det nå. -Nei.
-Det er en direktediskusjon. -Selvsagt er det greit.
Og du har bare et par uker igjen?
Du kan føde hvilken dag som helst?
-Jeg har åtte uker igjen. -Åtte uker?
Åtte uker. Flott.
Vi er glade for å ha deg her.
Vi blir mer involverte.
Ja. Andy har forberedt seg som en gal.
Jeg har gjort Tobins kontor om til barnerom,
og malt halvparten blått og halvparten rosa. Dekket alle muligheter.
Ikke at vi vil pålegge kjønns-stereotyper. Måtte Gud forby.
-Kan jeg stille deg et spørsmål? -Sett i gang.
-Klar for spørrekonkurranse? -Klar.
Ja, favoritten hans.
Det stemmer. Du hører rett.
Så hva betyr det når barnets bæsj er grønn?
-Pass. Vet ikke. -Pass? Hva mener du?
-Jeg vet ikke. -Det betyr at barnet er sykt.
-Hva om vi bare finner det ut? -Skal vi finne det ut når...
-Alt i orden? -Å du...
Ja.
Så hvor er rommet mitt?
Du står i det.
Fett.
Jøsses. Hei.
Velkommen hjem.
Hva slags tidspunkt er dette?
Farter rundt på bar mens jeg slaver over middagen?
-Kult antrekk. -Det er så varmt her.
-Herregud! -Pokker. Hallo.
Du er så jævla vakker.
Takk, Andy.
Hvis du bare vil hive... Beklager.
Hive klærne dine i en pose, kan jeg ta dem med i neste vask.
Hvorfor skulle jeg det?
Fordi mange gjør det.
Kaste bort penger på et vaskeri
når jeg kan vaske klær i badekaret og tørke dem her?
Bare en sprø idé.
Jeg har laget bhuna-reker.
Det er en stund siden sist, men jeg tror jeg har fulgt oppskriften.
Dere hadde ikke kokosmelk, så jeg brukte springvann.
Og så hadde jeg ikke råd til reker, så det ble tunfisk i stedet.
Sultne?
Jeg forstår ikke hvorfor dere
går på restaurant hver kveld.
Fordi vi ikke kan lage mat.
-Jeg lager mat til deg hele tiden. -Nei, vennen.
Du varmer opp mat til meg.
Vi kan ikke lage mat. Matlaging er en kunst.
En kunst vi ikke mestrer ennå.
-Er det rettferdig? -Hvorfor lærer dere det ikke?
Dere kan spare så mye penger på å lage mat hjemme.
Dette er latterlig og utilgivelig bortkastet.
Ja.
Dere kunne ta et kurs i heimkunnskap og lære det grunnleggende.
Ja, jeg vil ha fullt kjøleskap og fryser og en rekke gode, næringsrike måltid.
Dere kan ikke ta med et skrikende barn på restaurant hver kveld.
Folk blir sure.
Vet du hva annet som gjør folk sure?
Gravide kvinner som drikker.
-Hvorfor det? -Gi deg.
-Hva er det? -Tuller du?
Tuller du?
Jeg har gitt opp alt for dette barnet.
Jeg røyker ikke, røyker ikke gress og spiser ikke krydret mat.
Kom, jenta mi.
Hvor er du?
Klar, vennen?
Kom igjen.
Du.
Er alt i orden?
Peser du?
Hva er i veien?
Kipper: Jeg er gravid
DYRLEGE
Flink jente.
Trodde du sa at hunden din var kastrert.
Jeg hørte deg ærlig talt ikke. Jeg trodde du sa "massert".
Hvorfor ble hunden din massert?
Han hadde noen problemer, så han gikk til fysioterapeut.
Takk, Karla. Han kan ha ødelagt hunden vår for livet.
Slutt å være så dramatisk. Gi henne piller, så blir det borte.
-Det går fint, vennen. -Kanskje, men dette er fridagen min.
Jeg skal spise en lang frokost,
og i stedet utfører jeg hjemmeabort.
Det er helt meningsløst.
Hvordan skulle Kipper klare å ta imot penisen til din hund?
Hva?
Hva? Andy.
-Våkne. -Hva er det?
-Hør. Stemmer. -Hvor? Jeg sover.
-Mannsstemmer! I stuen. -Jeg sover.
-Stå opp. -Nei.
-Stå opp. -Ta med deg Kipper, jeg vil ikke.
...smurt utover huden min med det stygge trynet.
-Som Alien! -Ja, som...
-Som Sigourney Weaver? -Ja.
-Jeg liker Sigourney Weaver. -Gjør du?
-Har du sett Avatar? -For lenge siden.
Pokker! Beklager. Vekket vi dere?
-Hva i svarte, Karla? -Hvem er dette?
Beklager om vi var høylytte. Dette er... Faen, hva heter du?
-Mick. -Mick.
Hvor kom han fra?
Vi gikk forbi ham på gata på vei hjem fra kinoen.
-Det husker jeg ikke. -Nemlig.
Så jeg tilbød ham litt mat. Det er bare noe vi gjør.
Jeg har tak over hodet en stund. Det er kaldt ute.
Er det greit?
Nei, det er faktisk ikke greit.
-Hvorfor ikke? -Jeg skjønner det.
Hadde jeg hatt en så fin kåk, ville ikke jeg sluppet inn hvem som helst heller.
Du kunne bare spurt oss, men det er greit.
Nei, det er ikke greit.
Vi tolererer at du bor her.
Det betyr ikke at de du velger å ta med hjem...
Tolererer?
Jeg visste ikke at det var slik du så på det.
Han mener det ikke slik.
-Gjør jeg ikke? -Vet dere hva?
Dere har noen store problemer å finne ut av,
-så jeg skal bare... -Nei!
Mens jeg bor her, får alle mine venner
dele mine goder.
Bli her.
Jeg skulle bare på do, hvis det er greit?
Det er til høyre.
Greit, beklager.
Han er ikke en venn av deg, han er en fremmed.
Og dette er vår leilighet, hvor du er gjest.
Det omfatter ikke tilfeldige menn du møter på gata.
Er det slik du er, Tobin?
Homsete, liberal og avslappet helt til du faktisk må gi opp noe?
Nei, dette handler ikke om det.
Og hva har seksualiteten min med saken å gjøre?
Det høres ut som homofobi. Alle ville vært på min side...
Er du på hans side, Andy?
Jeg holder meg unna dette.
Flott. Takk for det. Velkommen tilbake.
Takk.
Er dette den første du har tatt med hjem?
Den første britiske.
Herregud. Jeg visste ikke at vi drev et herberge.
-Du er så prippen. -Jeg er ikke prippen.
Det stinker røkelse her!
Det er bhuna-reker på teppet.
Det er alle steder du tar på!
Du har gjort stuen min til en beduinleir.
Du tvang meg til en hundeabort, og nå røyker du gress
og drikker selv om du er gravid,
og har antakelig sex med Mick den fremmede på min sofa!
Sa du at du utførte en hundeabort?
Hold deg utenfor, Mick. Du er bare her for å få varm mat.
Vet du hva?
Jeg skjønner det.
Men dere burde prøve noe av maten hennes, for dere kan faktisk lære noe.
Takk, Mick.
Sees snart.
Vet du hva?
Vet du hva, Tobin?
Du er utålelig kjedsom.
Det er du virkelig.
Du hevder du er interessert i andre folk med dokumentarene dine,
men det finnes ingen bevis i livet ditt
på at du bryr deg om andre enn deg selv.
Du leser New York Times og klager over Trump, men du mener det ikke.
Du er ikke interessert i lokalsamfunnet, du liker bare tanken på det.
Du er bare en hipster-liberal.
Og hvordan bidrar du til samfunnet?
Ved å leve av andres sjenerøsitet?
Hva gjør du for andre?
-Du er en verden av én. -Dra til helvete!
Kan ikke engang ta deg av ditt eget barn.
Drittsekk.
Karla!
Beklager at jeg sa det. Det var idiotisk.
-Jeg skammer meg. -Drit i det, Tobin. Det er greit.
Vi trenger ikke å være enige om noe. Våre liv er en hel verden fra hverandre.
Det kan du ha rett i, men jeg burde ikke sagt den dritten.
Du er velkommen her, vet du.
Det er bare det at...
...det er vanskelig for meg.
Du har antakelig rett. Jeg har aldri bidratt noe særlig til noe.
I LA ble jeg bare så lei av pengene og sløseriet
ved siden av fattigdommen og lidelsene og de jævla bilene som spydde ut dritt.
Jeg tenkte at om jeg ikke endret levemåten min,
er jeg verdens største hykler.
Det er beundringsverdig.
Jeg trodde det var det.
"Vær all endringen du vil se", og alt det der.
Men så skjønte jeg at ingen ser dette.
Ingen bryr seg.
Jeg blogger ikke. Jeg har ikke barn jeg kan lære opp.
Jeg er usynlig, i likhet med alle uteliggerne i parken.
Men du bidrar. Du er interessant,
problematisk og ærlig.
Jeg har faktisk sett frem til å komme hjem til deg om kvelden,
på tross av hvordan det virker.
Jeg vet aldri
hva jeg kan forvente av deg. Det er bra for meg.
Sannheten er at jeg er livredd for dette.
Jeg vet ikke om jeg er klar.
Jeg er så...
...pertentlig og nevrotisk.
Jeg tåler knapt noen hjemme hos meg, og slett ikke et barn.
Et barn? Jeg vet ikke.
Best du bestemmer deg, Tobin.
Vi går hjem.
Greit?
Greit.
Hun er så tøff og sterk, og...
Men hun lever slik hun føler for.
Fordi hun virkelig tror på det og ikke kan leve på en annen måte.
Det er modig, og det ønsker man jo i et barn.
Ja, vi får håpe det er arvelig.
Men ikke matlagingen.
Herregud, nei, ikke matlagingen.
-Greit. -Greit.
Jeg tror sexen med Mick kan ha satt meg i gang.
Hva?
Seriøst, jeg tror det skjer tidlig.
-Greit. -Vi drar.
-Går det bra? -Jeg vet hva jeg skal gjøre.
-Alt i orden. -Jeg har bagen. Har du en?
-Ja, jeg har en bag. -Du har en bag.
Er den... Hvor er den?
-Kan du passe på henne? -Greit.
Du må kle på deg, for du har fremdeles på deg...
Jeg tar dem på når vi er ute på gata. Kom igjen.
-Greit. Vi tar en drosje. -Stopp!
Herregud.
Greit. Takk.
Gå inn på denne siden.
Nå kommer veene tett.
Siste sjanse for epidural, Karla.
Sikker på at jeg ikke skal tilkalle anestesilegen?
Det går bra. Bare fortsett.
Er du sikker? Jeg skjønner det ikke. Det er bare medisin.
Tar du ikke antibiotika når du er syk?
Eller penicillin, eller aspirin når du har vondt i hodet?
Fordi jeg vil oppleve det. Føle det!
Faen. Herre Jesus! Jeg vil ikke snakke om det,
-jeg vil bare gjøre det. Faen! -Greit.
Du klarer dette.
Ni centimeter utvidet.
Trenger du et glass vann?
Nei, det går fint.
Ikke besvim på fødestuen min, er du snill.
Hvis du er svimmel, gå ut. Begge to, takk.
Kanskje jeg trekker litt frisk luft.
Jeg trekker frisk luft. Dere ordner dette.
Vi klarer oss. Sees senere.
-Vil du gå også? -Nei.
Jeg går ingen steder.
Faen.
-Slutt, Tobin. -Beklager.
-Du gjør det fremdeles. -Unnskyld.
-Det er veldig irriterende. -Skjønner.
-Kan ikke fokusere. -Greit.
Faen.
-Flytt det jævla hodet ditt, Tobin. -Ja vel.
Flott, Karla. Du er så flink. Ser bra ut.
Der er et hode. Vil du se på dette?
Ja.
Flott, Karla.
Dette klarer du.
Press hardt på.
Pust dypt og trykk så hardt du kan.
Sånn, ja. Fortsett slik.
Du klarer det!
Flott! Fortsett.
Flott.
Herregud.
Godt jobbet, Karla.
Herregud.
Nå?
En jente.
En jente!
-Det er fantastisk. Og hun har det bra? -Hun er så vakker.
Fem fingre og fem tær? Helt perfekt?
-Ja, alt det der. -Du godeste.
-Jeg kan ikke tro at dette skjer. -Herregud.
-Dette skjer. -Ja.
Vi er fedre.
De overvåker henne i 24 timer, så blir hun utskrevet.
Så kan vi alle begynne å ta oss av henne.
-Du var fantastisk. -Takk.
Bare...
...fantastisk.
Hvordan er det med Andy?
Vi gir ham væske. Han er stabil.
Jeg trodde faktisk det var du som kom til å besvime.
Jeg også.
Men det gjorde du ikke.
Du ble værende og holdt hånden min,
tørket blod og klippet av navlestrengen.
Det var så fantastisk å se hodet komme ut, og...
Og jeg liker at jeg var den første som fikk se henne.
Jeg gleder meg sånn til å holde henne. Hvordan var det?
Det var vakkert.
Kan du ta av deg den hatten? Du ser latterlig ut.
Beklager.
Men ja, det var vakkert.
Så har du revurdert situasjonen etter å ha sett henne?
Hvordan det? Har du fått kalde føtter?
Nei, tvert i mot.
Jeg vil ha henne nå.
Jeg elsker henne nå.
Så enkelt.
Så jeg kan ikke forestille meg hvordan du føler det.
Jeg sier bare at hvis du har forandret mening, så...
Så skjønner jeg det. Vi er bare glade for å ha fått deg hit.
Ja.
Nei, jeg...
Det er snilt av deg å foreslå det.
Men...
...jeg er en verden av én.
Du hadde rett i det.
Jeg har problemer.
Jeg røyker gress og ligger med menn jeg ikke kjenner.
Kanskje jeg bare ikke klarer å si nei.
Jeg har aldri klart det. Om noe dukker opp, lar jeg det bare skje.
Og jeg elsker å være på veien, jeg føler meg trygg der, men...
...det er ikke noe sted for et barn.
Kanskje morsrollen ville forandret meg, men...
...jeg kan ikke ta den sjansen med henne hvis det ikke gjør det.
Jeg har vært uansvarlig hele livet.
Dette er det første ansvarlige jeg har gjort.
Jeg orker ikke å være rundt folk i mer enn et par dager, men...
...jeg glemte det de siste par ukene.
For dere er verdens mest fantastiske.
Ja.
Dere blir kjempegode foreldre.
Vi skal prøve.
Tusen takk.
Slutt!
Herregud.
Hei du.
Jeg vil fortelle deg en historie om moren din.
Jeg forteller den nå som du ikke kan svare
og ikke er en trassig tenåring,
og i tilfelle du ikke får se henne så ofte som du ønsker i livet.
Og det ville være synd, for
hun er jævla kul.
Hun bar deg som en soldat
og fødte deg uten et øyeblikks frykt.
Jeg vet du kommer til å spørre meg hvorfor hun ikke er til stede.
For lenge siden, før byer fantes,
var menneskene alltid på farten.
De var jegere og sankere, og livet var tøft og nådeløst,
men de var også frie.
Moren din er en slags jeger og sanker,
men ble født i feil tidsalder.
Så hun kan ikke ta deg med seg,
for samfunnet i dag godtar ikke det.
Så du må være hos oss en stund.
Vi er verken jegere eller sankere.
Vi er kapitalister.
Vi hadde ikke overlevd et sekund i villmarken, for
der er det verken restauranter, Whole Foods eller psykologer
eller sykehus når du blir syk.
Eller bøker å lese eller filmer å se på.
Ingenting. Og vi liker slike ting.
Så du får det temmelig godt hos oss.
Min bok.
Min bok, pappa. Slutt.
Godnatthistorien er for henne, ikke deg.
Beklager, men den er så god, ikke sant, June?
-Jo. -Ja.
Hva var det jeg sa?
Om "kattepiper".
Om...
Om kapitalister. Ja.
-Om kapitalister. -Ja, "kapitalister".
-Det er fint. Får jeg is? -Ja, det gjør du.
Andre lager isen for oss, og det er vel fint?
Mamma liker is også.
-Gjør hun? -Ja. Forrige gang kjøpte vi to.
Ga mamma deg to is forrige gang?
To? Til et så lite barn?
-Greit. -Greit.
Is er godt, ikke sant?
Kanskje ikke to,
men is er greit. Bare ikke to.
Mye sukker.
-Skal vi sove? -Ja.
Greit, sov nå.
Lukk øynene.
Begynn å sove.
Kom igjen. Lukk øynene.
Flink jente.