Věděli jste, že nejstarší ukolébavkou je pět tisíc let stará babylonská píseň?
„Děťátko v temném domě, spatřilo jsi východ slunce.
Proč ten pláč? Proč ten křik?
Vyrušilo jsi boha domu.“
Každý mi vyložte svůj příběh.
Životní cestu. A já vám povím, co jste zač.
JAKÁ TAJEMSTVÍ V TOM DOMĚ SHOŘELA, EMMO?
PODVRŽENEC
AUTOR KNIŽNÍ PŘEDLOHY
Haló?
Emmo.
Co tu děláš?
Už týden ti volám a píšu.
- Musíš s Brianem na půlroční prohlídku. - Není tu. Musím někam zajít.
Cože?
Chápeš, že potřebuje vyšetřit?
Tak kam jdeme?
Přestala jsem si kontrolovat telefon. Proto jsem nevěděla, že přijdeš.
Kdy jsi přestala?
Asi před měsícem.
Emmo!
Apollo bere dítě každé ráno do parku.
Ani on už toho moc nenaspí.
Brian?
Apollo. Má noční můry. Všichni jsme totálně vyřízení.
Zkus si vzít něco na spaní.
Při kojení troška nevadí.
Mám o tebe strach, Emmo. Nevypadáš dobře.
Co chcete?
Slyšela jsem o vás na fóru. Bylo vám řečeno, že přijdu.
Kdo vás poslal?
Poslala mě Cal.
Snad vám přijdou vhod.
Co v tom ksakru je? Emmo?
Řetězy. Řetězy?
Emmo.
O 6 MĚSÍCŮ DŘÍVE
- Jsme tu. - Přišla moje máma a tvoje ségra.
Jé, drobečku.
Fazolová polévka, sekaná, bramborová kaše, lasagne, taštičky, slané koláče, oháňka.
Děkuju.
Já tohohle človíčka zbožňuju.
Apollo říkal, že máš potíže. Já s ním měla stejný problém.
Ani já neměla mámu po boku. Učila jsem se za pochodu.
Pokus a omyl.
- Chce to jen čas. - Jo.
Pomůžu ti. Ukaž mi, co děláš.
- Dobré ránko. Jsme probuzení? - Počkej.
To je špatný.
- Co je? - Máš špatný prsa.
- Mami. - Lillian.
No tak, pojď. Necháme toho.
Prostě… Do kuchyně, mami.
Lepší, když to ví. Smutná pravda je lepší než veselá lež.
Mami. Dík, žes přinesla jídlo, fakt. Ale…
PATRICE: ROZPRODEJ POZŮSTALOSTI. POJĎ. ŽIVÍŠ RODINU.
Brian.
Tak se jmenuje.
APOLLO: PŘÍLIŠ BRZO.
Brian. Brian.
- Jo. - Ctíš nepřítomného.
Přišlas zkazit náladu všem?
Už to tak vypadá.
S dítětem se zrodí i matka.
Do té doby neexistovala.
Ta žena existovala, ale matka je něco zcela nového.
Jen chci být dokonalá matka.
Jsi jeho dokonalá matka.
Měla jsem nejlepší učitelku.
Měla jsem kohouta.
Ten kohout byl moc hodný.
Měla jsem svého kohouta u staré vrby.
Přestaň remcat.
Víš, o čem mluvím.
Měla jsem kocoura.
Ten kocour byl moc hodný.
Měla jsem svého kocoura u staré vrby.
Po dvou měsících téměř beze spánku
může člověk trpět záchvaty paniky,
paranoií a fobiemi, které neutiší žádná ukolébavka.
To nechápu. Kde to má čudlíky?
- A je to. - Tady ho máme.
Je to smartphone, mami.
Jak spinká?
Četl jsem, že by měl spát šest až devět hodin.
Tomu uvěřím, až to uspím.
Ahoj.
- Ahoj. - Zlato.
Co?
- Můžeš… Promiň. Já… - No jo.
Omezujeme čas u obrazovky. Nedělá mu to dobře.
Telefon?
Jo, je ještě moc malý.
On je na něj moc mladý. Já jsem na něj moc stará.
Tak místo toho budeme celou noc hrát hry…
- Mhm. - …a mazlit se.
Pěkně.
Tak kde ho necháme pokřtít?
My vlastně ne…
Nebude-li pokřtěn, nemůže být ochráněn.
Před čím?
Před zlými bytostmi.
Dík, mami.
Jo, děkuju, mami.
Počkej. Tady.
Bože.
Děkuju.
Děkuješ mně za dar?
Ty jsi dar.
Stýskalo se mi. Ne po tobě. Po víně.
To teda píše.
Můžu… Máš tu trochu…
- Co? - Trochu.
- A je to. - Děkuju.
Tak jak to vypadá s tím odhadem?
Ten chlápek je pomalej. Jak šnek.
Dá se mu věřit?
Myslím, že si co pět minut dává pauzu, aby si ho vyhonil
nad loutkovým pornem nebo tak.
Už jsi to zase ty.
Každý ti poví, jak budeš svý miminko milovat
víc než cokoli na světě.
Což je pravda.
Jenže najedou máš něco, co miluješ tak moc,
že se budeš muset zabít, jestli se tomu něco stane. To už neřeknou.
- Jo. - To ne.
Máš pravdu, až na tu sebevraždu.
Ne.
Umře on, umřu i já.
Lituju, zůstaneš sám.
A kdybys to chtěla udělat, tak jak?
Skokem z Mostu George Washingtona.
Cože? Ty?
Ano. Já.
Nejsi ten typ, co by skočil z mostu.
- Proč? Čistý řešení. - Jen…
Chci udělat jen žbluňk.
- Rozumíš? - Placáka.
Jo.
Hele, nechceš…
Nechceš něco podniknout?
Supr, že jsme si vyšli.
Fakt cítím, že jsme chytili druhý dech.
Chápeš?
Krasavec. Hele, musím si tě hned vyblejsknout.
Tak.
Ježíši. Jaký otec, takový syn, no ne? Krasavci.
Čau Šódži.
- Čau. Rád tě vidím. - Řekni „čau“.
Dobré ráno.
- Zdravíčko. - Čau.
Ahoj Imogen.
- Co Emma? - No?
- Jak jde kojení? - Fajn. Jen je utahaná.
Nic moc, ale dáme to. To půjde.
- Čau. - Pozdrav kámoše.
- Koukaná? - Můžem?
- Jo. Teď. - Teď.
Čau.
- Podívejme. - Tvůj kámoš,
- co vyhrál souboj pohledů. - Tebe znám.
Řekni: „Čau.“
Nic?
Slavíš dva měsíce, prcku.
Dva.
Dva, dva měsíce. Jó.
Hm. Prý že při přechodu na tuhou stravu
se má jíst avokádo.
Když mu budeme dávat sladké ovoce, banány a tak,
nebude chtít nic než sladké.
Dohlédneš prosím, aby mu dnes nebyla moc velká zima?
- Jo? - Jo.
Jo a kokosový olej.
Nebo moc teplo.
Prý je dobrý na vyrážku.
Je to takový drobeček.
On mě potřebuje, Apollo.
Já vím. My víme.
Jenže potřebujeme tvou práci a zdravotní pojištění.
Osmitýdenní mateřská je ostuda.
To je.
Podívej na něj.
- Já vím. - Je dokonalý.
Jak vůbec dokážu dýchat?
Pusou, trumbero.
Takže… Dám tě… Posadím tě… sem.
Tady ti to kapku vypolstruju.
Jsi v bezpečí. Přijdu za chvíli.
Bum. Tak jo, jdeme na to.
EMMA: UŽ TEĎ MI CHYBÍ
Tak co, kámo? Dobrý?
Fajn.
Haló?
Teď jsem porodila, ale žádnej stres.
- Tohle je látek. - Máme všechno?
Dík.
Tak, půl na půl.
- Vypadají skvěle. - Čau.
- Vítej zpět! - Vítej doma, krásko.
Chybělas nám.
Děkuju. Kurva.
Jsem bez sebe.
- Teď už nepřestaneš plakat. - Ne.
Káva a mrkvový dort.
Fotky od Apolla na netu jsme viděly, ukaž další.
- Poslal jich mraky. Hele. - Ukaž.
Dnes ho vzal do práce, tak…
- Bože. - Nechte toho.
Jsme tu.
Tak jo.
Lov knih začíná.
Takovou výbavu jsem neměl ani ve Fallúdži.
Teď svádím vlastní hroznou bitvu.
Páni. Podívej na to.
- Jo. - Pěkně.
Babička. Umřela před čtyřmi měsíci.
Víš co? Chtěl jsem na záchod, ale prý ho nemají.
Pět pokojů a ani jeden záchod.
- To nepochopíš. - Jo.
- To si snad zjistíš už před koupí domu. - To asi jo.
Hm.
- Hm, babča měla ráda knížky. - Ještě jsem neomrkl sklep.
Ten přenechám tobě.
Strejda Patrice má strach ze špinavýho sklepa.
Vše si rozdělíme 60:40.
Pohleď mi do očí.
Pověz, co se stalo v Iskandarii, strejdo Patrici.
Řekni taťkovi, že vzkazuju: „Naser si.“
- Umíš říct „PTSP“? Co? PTSP. - Už chápu, proč tě táta opustil.
Ale no tak. To je podpásovka.
Promiň.
No teda.
Tak jo, tajemství beden.
Tohle miluju.
Nikdy nevíš, co skrývají.
Co je tohle?
Chceš slyšet příběh o bedně? Jeden bych měl.
Můj otec, tvůj dědeček… Jmenoval se Brian West.
Vlastně máš jméno po něm.
Když mi bylo dvanáct, nechal mi u dveří krabici.
Uvnitř byly dva lístky do kina z jeho prvního rande s babičkou,
dětská knížečka, kterou mi čítal, a pár dalších věcí.
Jo, já vím. Byla to taková časová schránka.
Jak se jmenuje ta kniha? Když se tak pěkně ptáš…
K vodě a do divočiny.
Je dobrá.
„Dítě vždy splněný sen byl. Avšak sny jsou potravou víl.
Oknem se dívají, jak spí.
Dítě tak krásné, až víly v slzy propukly.“
Koukneme, co tu máme dál.
Asi jen další…
APOLLO 1 NOVÁ ZPRÁVA
Ahoj.
- Ahoj. - Co hledáš?
Imaginace. Jo.
Co to kurva je?
GALERIE
Kam to zmizelo?
Apollo? Co?
Co děláš?
Dej mi ho. Co… Ahoj.
- Prokristapána. Ano. - Co je? Co?
Vypadalo to jako…
Proboha. Ježíši. Apollo, on se přisál.
To je panečku den.
Chlapák.
Co?
- Jako zabít ptáčka. - Jo.
Originální první vydání.
Původní přebal. Je v perfektním stavu. Ani škrábnutí.
Bezva úlovek.
Takováhle knížka nám může hodit nějakých deset tisíc dolarů.
Deset? Ne. Cože?
Ale Harper Leeová knížky nepodepisuje.
Tak tuhle podepsala.
DRAHÝ PIPE TÁTOVI NAŠICH SNŮ
- Kdo je Pip? - Kamarád z dětství. Plodný spisovatel.
Jeho jméno už jsi nejspíš slyšela.
Truman Capote?
Cože?
No. Jo.
Kristepane.
To není všechno. Hele, co mu napsala.
„Tátovi našich snů.“
Jo.
- Můžeme si pořídit byt. Vlastní bydlení. - Jo.
Nechám udělat odhad, než ji dáme do úschovy.
Ale ano, zlato.
Ty jsi bůh Apollon.
- Podívej na něj. - Ještě jednou.
Ty jsi bůh Apollon.
Já vím.
Copak tě trápí?
No copak?
A je tu.
Jsem tak rád, žes vzal děcko.
Jste jako Master Blaster.
Kdo vládne Bartertownu?
Master Blaster vládne Bartertownu.
I když mi přijde, že se s Brianem podobáme spíš Kuatovi a jeho bratrovi.
Budeš svý děcko přirovnávat ke Kuatovi?
Marťani Kuata zbožňujou, to promiň. Je to takový jejich George Washington.
Nebo Martin Luther King. Oprah.
Ty jseš magor, kámo.
Jo. Já vím.
Smraďoch prďoch.
Jdeme na to.
Nezvykej si. Nebudu to dělat donekonečna.
Máte problém?
Zřejmě ještě neviděli dítě, kterému někdo mění plínku.
A je to, chlapáku.
Už jsem říkal, jak je bezva, žes ho vzal?
Víš, s Danou byste měli vážně zauvažovat o dítěti.
Jo, to máš asi pravdu.
Jak jinak bych zakusil radost z nošení kupy teplejch lidskejch hoven?
Na tuhle klokanku je ještě malý.
To, jak má roztažené nohy, může způsobit dysplazii kyčlí. Jo.
Dobře. Jak staré máte vy?
- Vaše děti? - Ne, já děti nemám.
Zavolejte, až je mít budete.
„Na srat.“
Co?
Půjdeme „na srat“.
Jako zajít na sraz, jen místo vysedávání, kecání, probírání výchovy
si prostě dáte dvojitý „zavřu tu zasranou hubu“.
Jo, jdu do toho.
Stavil bych se v šest… Ne. V devět?
- Já to myslel vážně. - Jo. Já nevím.
- Asi nemá žízeň. - Asi ne.
- Vadil jí můj tón? - Asi jo.
- Děkuju. - Jo, nemáš zač.
Našels v tom sklepě něco slušnýho?
Ne, byl to propadák.
Hledal jsem, kam vyho…
Víš co? Tu máš. Podrž mi to. Jo.
„Na srat.“
- Šoupnu to ke Grishamovi. - Kdo zajde na srat?
Něco jsem zapomněla.
Najednou zapomínám.
To je mlíko na mozku.
Denně 20 věcí zapomenete, pět si zapamatujete a zas je zapomenete.
Já jednou zapomněla syna.
V autosedačce. Na střeše auta.
Vešla jsem do domu a vzpomněla si teprve u večeře.
Co?
Jo. Nic mu nebylo. Celé to prospal.
- To je dobře. - Jo.
Jste v pořádku. Jen tak dál, drahá.
- Děkuju. - Fajn.
VYHLEDÁVAČ APOLLO KAGWA
SKUPINY MOUDRÉ MATKY, MIMIPOTLACH
MOUDRÉ MATKY
MŮJ DVOUMĚSÍČNÍ MĚ V NOCI FURT BUDÍ
CO HODINU ŘVE
MANŽEL MI NADÁVÁ, ŽE SE NEVYSPÍ.
DRŽÍM PALCE
DOPORUČUJU SPOUSTU ALOBALU
MUSÍŠ JÍM ZAKRÝT VŠECHNA OKNA
Co to kurva je?
Pardon.
Emmo?
Tma jak v pytli. Emmo!
To nic.
Emmo.
To jsi ty.
Co to děláš?
Na internetu jsem narazila na skupinu pro matky.
Moudré matky.
Prý to je nejlepší způsob, jak zatemnit místnost.
Tak jo. No, já myslel, že usínání ještě netrénujeme.
- Proč jsi Briana položil na tu cestu? - Co?
Položil jsi ho na cestu.
Snažil jsem se něco udělat
a měl jsem ho na sobě. Tak jsem ho na chvilku položil.
Ale odkud to vůbec víš?
Poslal jsi mi fotku a pak jsi ji smazal.
Ne, neposlal.
Co povídáš?
Pořád mi posíláš fotky a pak je mažeš.
Co to…
Zlato, to asi ani na telefonu nejde.
Není ti nic?
Zlato.
No tak, ani jsi ještě nepozdravila Briana.
Na.
- Jo, chlapáku. - No jo, ale zmizela.
- Koukneš se? Zmizela. Není tu. - Co…
Já nevím, kotě.
Možná máš rozbitý telefon. Můžeme ho dát opravit. To není problém.
Co? Co?
Kousl mě.
Ale ne, vždyť ani nemá zuby.
Ale jsi v pořádku?
Jak bych věděla, žes ho položil na cestu, kdybys mi to neposlal?
Kdo to fotil? Kdo udělal tu fotku?
Protože jste na ní byli vy dva na druhé straně ulice.
Zlato, já nevím.
No jo, prcku. Ale jsi v pořádku.
Je to fakt divný.
Děsně divný.
Možná jsem…
Jsem příšerně utahaná. Možná se mi to jen zdálo.
Já tuhle vlezl do sprchy celej oblečenej.
Ponožky, košile, čapka.
Jsme unavení.
- Děkuju. - Jo.
Už spí.
Neodneseme ho?
Ne, tady bude v pohodě.
Udělej místo Večerníčkovi.
Co se narodil, ještě jsme od něj nespali takhle daleko.
Dej si pozor, co si budeš přát, Emmo.
Copak?
NEZNÁMÉ ČÍSLO
Apollo!
Apollo, koukej.
- Jo, zlato, vidím. Jsou… - Jo?
Čtyři ráno. Potřebuje nakrmit?
Ne, Apollo, jen se podívej. Je to tam. Koukej na to.
- Nic tam není, zlato. - Ale ano. Fotka. Teď jsem ji viděla.
- Vezmu si ho. - Cože? Byla tam fotka.
No jo, máš plnou plínku.
To je dobrý.
Co to kurva je?
Dobrý. To nic, chlapáku.
- Kde je? - Je to dobrý.
To nic.
Po šesti měsících nespavosti přijdou manické stavy, halucinace, prudké hubnutí.
Spi, dítě.
Kdybys jen mohlo zamhouřit ta svoje kukadla.
Brian Kagwa?
Je kouzelný.
Jak spinká?
Vůbec.
Jak saje mléko?
No, zpočátku se vůbec nepřisával.
Pak se naprosto změnil.
Teď má hrozný hlad.
Tak to je skvělé.
Kousl mě.
No, nemyslím si… Podívám se.
Ne, ne. Ani zoubek.
Tak, Emmo, co vám dělá starosti?
No, mám jich pár.
Nedokážu to vysvětlit.
Ale hlavně chci mít jistotu, že je normální.
Ale ano. Je naprosto normální.
Emmo, jakou teď míváte náladu?
Já nevím. Asi dobrou.
Opovaž se.
Ty malej zmetku. Ty jeden zasranej malej zmetku.
Nepřepadají vás myšlenky, že byste si ublížila?
Nebo děťátku?
Co budeme dělat, drobečku?
Protože takhle už to dál nejde.
Jasný?
Oba víme, že je něco špatně, že jo? Tak jak to bude?
Co navrhuješ? Jeden z nás musí něco změnit.
Jeden z nás to bude muset vzdát. Tak mi pověz, jak to bude.
Nečum.
Kurva. Ty jsi fakt démon, viď?
To jsem si myslela. Uhněte.
Není to dítě!
- Není to dítě! - Teď řveme všichni.
- Tak jseš šťastnej? - Není to dítě!
Emmo. Kam jsi to šla?
- Šli jsme se projít. Aby se uklidnil. - Tak fajn.
- Nestalo se. Tři, dva, jedna. - Už dobrý.
Zmrde.
- Emmo! To ne… Krucinál. - Je to hajzl!
- Nemyslí to tak. - Ale myslím.
- Je démon! - Nemyslí to tak. Jo?
Haló.
NEZNÁMÉ ČÍSLO 1 NOVÁ ZPRÁVA
Co je k smíchu?
Nic.
Dobře.
To byla doktorka Calerová.
Prý jsi za ní s Brianem byla.
Má o tebe obavy.
A o Briana.
To je rozkošný.
Jo, a já mám taky obavy.
Víš? Myslím, že bys měla zajít k doktorovi.
Jo.
Vím, že si tohle myslíš.
Vím, že mi nikdo nebude věřit.
To už je mi jasný.
Takže…
půjdu.
Fajn.
Myslíš, že si to můžeme dovolit…
- Jistě. - …když mi napíše léky?
Vyřešíme to. Jasný? Všechno to vyřešíme.
Děkuju.
Já tě miluju, Apollo. I děťátko.
Jo, i Briana.
Jo.
Jen…
Jen se potřebuju znovu najít.
- To je všechno. Pak budu v pořádku. - Já vím.
- Pak budeme v pořádku. - Hej.
Já ti budu oporou vždycky. Podívej se na mě. Vždycky.
Poslala mě Cal.
Snad vám přijdou vhod.
Co v tom ksakru je? Emmo?
Řetězy. Řetězy?
Emmo.
Tehdy 14. dubna 1990.
Nepamatuješ si ten den?
Pamatuju, cos mi řekla.
Což bylo?
Nechci tuhle hru hrát.
Cože?
Vrátily jsme se spolu ze školy a už tam byli hasiči.
Dům byl v plamenech.
Máma a táta vězeli uvnitř a hasiči nás vzali do nemocnice.
Furt nechápu, proč nás tam brali.
To jsem ti říkala. Ale teď ti povím, co se fakt stalo.
Máma řekla, že můžeme jít za školu a zůstat doma.
Jedly jsme lupínky a koukaly na telku.
Koukaly na telku a jedly lupínky.
Pak přišel domů táta.
Proč nejsou ve škole?
Chci je mít u sebe.
Musím se po noční vyspat.
Nechci, aby hlučely.
Potřebuju je u sebe!
Jsi blázen.
Pojď, učešu tě.
To byly moje vlasy.
Měla jsem kohouta.
Ne.
Měla jsem kohouta.
Ten kohout byl moc hodný.
Přestaň remcat.
To si nepamatuju.
Ten den bylo všechno špatně.
Hej, vzbuďte se. Dům hoří.
Musíme jít. Honem! Jdeme.
Šup, pojďte.
My byly uvnitř?
Zkusil táta vynést i mámu?
Máma ten požár založila.
Honem. Jdeme.
- Ne! - Nech ji jít!
Nemůžu je tu nechat.
Měli bychom odejít společně.
Podívala ses na mámu a řekla tři slova.
Nech mě jít.
Prosím.
Ale on při tom požáru umřel. Že jo?
Odvezli nás do nemocnice kvůli otravě kouřem.
Tam jsme byly pět dnů, pak v pěstounské péči až do mých osmnácti.
Proč jsi mi nic z toho neřekla?
Proč sis to rozmyslela?
Protože máš stejný pohled, jaký měla máma to ráno.
Občas se dívám na Briana a nepřijde mi, že je můj syn.
Možná kvůli těm jeho očím.
Nebo… Já nevím.
Vypadá sice jako Brian,
ale jako by to byl syn někoho jiného.
Emmo, jsi vyčerpaná.
Musela ses vrátit do práce moc brzy.
A když jsi byla teprve dítě, přišla jsi o matku i otce.
Vůbec mě nepřekvapuje, že máš strach,
že přijdeš o člověka, kterého miluješ nejvíc na celém světě.
Koncem šestého měsíce už jsou halucinace a panické ataky výraznější.
Člověk začne být netečný nebo oněmělý.
To je poslední stadium.
Tu máš, chlapáku. No tak. Mňam, mňam.
Dobré ráno.
Dobré ráno, mami.
Tata.
Co? Panebože. Tak jo.
Řekni to znovu. Ještě jednou. Šup. Řekni to znovu.
Vydrž. Tak jo. Šup.
Tata.
Jo! Bezva. No ty budeš hvězda internetu.
Kristepane. To je úžasný.
Ten odhadce, se kterým jsem mlu…
Chci nechat dítě pokřtít.
Briane. Mluví o tobě, Briane.
To je ale chlapák.
Tvá matka to chce, co se narodil. Měli bychom to udělat.
Výborně.
Má čím dál větší chuť k jídlu.
Už toho sní víc než já.
Domluvila jsem schůzku v kostele za rohem.
Holyrood. Otec Hagen. Působí mile.
Kdy?
Dneska. Za hodinu.
Ty jo.
Fajn. Dík, že ses mě do toho rozhodla zahrnout.
Nemusíš tam být. Můžu ho vzít sama.
Co to povídáš? S mým synem nikam nepůjdeš beze mě.
Emmo, proč je tvůj telefon ve smetí?
- V noci mi přišla další zpráva. - Jasně.
- Fotka vás dvou… - Jo.
…v půjčeným autě.
Dítě bylo v autosedačce.
Někdo to vyfotil přes okénko,
jako by se plížil vedle dítěte. Ne…
Briana!
Je to Brian.
Promiň, zlato. Já vím, já vím.
To bylo nahlas. To teda bylo.
„Mám ho.“
Cože?
To v té zprávě stálo.
Hned pod jeho fotkou, velkými písmeny. „Mám ho.“
Ukaž tu fotku. Ukaž, kde to stojí.
- Zmizely. To víš. - Aspoň jednu…
- Jsou pryč. - Neexistovaly.
- Tak pojďme. - My s tebou do kostela nejdeme, Emmo.
Spíš než o křest ti asi jde o vymítání.
Podle fóra můžeme zkusit terapii nebo kostel…
Banda starejch ženskejch nám má říkat, jak žít a vychovávat dítě.
Ale víš, v čem je problém? Víš? V tobě. To ty jsi ten problém, kurva.
Jdi si třeba vzít další pilulku.
Kam to jdeš?
Nechápeš.
Ale pochopíš.
Hele. Ať se stane cokoli, půjdeš se mnou.
„Kdo mě to vyrušil?“ řekl bůh domu.
Vyrušilo vás to děťátko. To vás vylekalo.
Hlučelo jako pijan, co neposedí v klidu na židli.
To ono vás vyrušilo ze spánku.
„Hned to dítě zavolejte,“ řekl bůh domu.
Bože, odpusť mi.
Překlad titulků: Jiří Sailer