Който не бъде научен от майка си...
ще получи урок от света.
Хей.
- На водопада видях някаква старица. - На водопада ли?
- Да. - Не бива да се връщаш в лагуната.
- Защо? - Там витаят духове.
Гъмжи от духове. А тази перачка е вещица.
- Вещица... - Каквото и да правиш, повече не ходи там.
И никога, ама никога...
не й давай да те докосва!
Има митове за това какво могат жените.
Ужасяващо загадъчни, многопластови и сложни.
Могъщите зверове...
не могат да проумеят способностите на жените
и се опитват да им отнемат силата, да стъпчат уникалната им светлина.
Така било е и така ще бъде.
Страх ги е от вътрешната им магия.
Не го ли виждаш? Вгледай се внимателно.
Вгледай се внимателно. По-внимателно.
Не поиска позволение от дървото.
Извинявай.
Може ли?
Добре.
- Ще пусна една вода. - Добре.
На снимката тя гледа в обектива като магьосница, Аполо.
ПРИКРИВАТ ГО С ЛЪЖА, ИЗГУБЕНО НАВЕКИ В ПУСТОШТА.
ПО РОМАНА НА ВИКТОР ЛАВАЛ
Привечер го къпят, прикриват го с лъжа.
Намира дом в гората, изгубено навеки в пустошта.
Аполо?
Добро утро, Пърл.
Пърл Уокър,
израснала по крайбрежието на Мейн, прибирана за кражби от магазини.
Алкохоличка. С едно дете.
Помниш ли името на училищния талисман? Ако си го забравила, ще ти го припомня...
Снощи мислех да те полея с бензин и да те подпаля.
Но после се усетих, че Грета ще иска да го направи.
Изпратих лодка да я доведе.
А дъщеря ми?
Която уби ли?
- Чакай. - И в отвъдното няма да я видиш!
- Момент, чакай малко. - Магьосница. Чародейка.
Всяка твоя дума е лъжа!
Казваш, че е убил дъщеря си. Той дойде да търси нея и жена си.
- Нали, Уилям? - Тя лъже, малоумнико!
Прави заклинание! Така правят вещиците.
Реших да ти дам още един шанс.
Защо?
Не го ли искаш?
Откъде да знам, че като изляза, няма да ми пуснеш два куршума?
И така да е, какво можеш да направиш?
Ема ми разказа за теб, Аполо.
Каза, че ще дойдеш,
а аз отвърнах, че само един бог би ни открил на нашия остров.
И ето че дойде, точно както тя каза.
Но не спомена, че ще доведеш някого със себе си.
Ще ти дам втори шанс. Трети няма да получиш. Хайде.
Не ме забравяй, Аполо. Не ме забравяй, братко!
- Пази си главата. - Проклятие.
Той сякаш не е същият човек, с когото се запознах.
Беше толкова мил.
Какво всъщност става тук?
Ще ме убиеш ли? Ако е така, изобщо не ми пука, вярвай ми.
Само искам да разбера какво стана с Ема.
Ще узнаеш, но няма да бързаме, за да не стават недоразумения.
- Тя тук ли е? - Не.
Не може ли да я докарате като Грета?
Ема не може да се върне с лодка от онова място.
Нито с лодка, нито с кола, нито със самолет, нито с влак.
Какво искаш да кажеш?
Тя е някъде там, Аполо.
Но трябва да проумееш някои неща, преди да отидеш при нея.
Стига с тази тайнственост. Къде е тя?
Усещането не е каквото си мислех.
Не знаех, че ще боли толкова.
Сякаш съм на дъното на дълбока яма от скръб
и...
Знам, че се предполага да те обичам безусловно...
но ме обзема паника...
която задушава обичта.
Опитвам се да ти обясня, рожбо...
че ми се иска да ти бях по-добра майка.
Страх ме е за теб и мен.
Ами ако не оцелеем?
- Страхотна вечер. - Най-хубавата.
Ей! Извинявай, мило.
Ще хвърлям букета. Съберете се.
Така. Искам да видя ожесточена конкуренция.
На олимпийско ниво.
Сестра ми, ще се справиш.
Така. Който го хване, го обичам най-много.
- Готови ли сте? - Да! Хвърляй!
Добре, хвърлям.
Ню Йорк, обичам те!
Някой го хвана.
Да можеше да ме познаваш тогава.
Да можеше да познаваш една различна мама.
Да можеше тя да е тук.
МЪДРИТЕ МАМЧЕТА
ЕМА: ПИША ЗА ПЪРВИ ПЪТ, ДАНО НЕ ЗВУЧИ НАЛУДНИЧАВО.
СТРУВАЛО ЛИ ВИ СЕ Е, ЧЕ БЕБЕТО ВИ НЕ Е ВАШЕ?
СЯКАШ СА ГО ПОДМЕНИЛИ В БОЛНИЦАТА - ИЛИ ПОСЛЕ?
ЗВУЧИ НАЛУДНИЧАВО, НО... МИСЛЯ, ЧЕ БЕБЕТО МИ НЕ Е МОЕ.
КАЛ ИСКА ДА ВИ ПРАТИ СЪОБЩЕНИЕ
ПОЛУЧАВАШ ЛИ ИЗЧЕЗВАЩИ СЪОБЩЕНИЯ?
ДА.
СЪЖАЛЯВАМ. МОГА ДА ТИ ПОМОГНА.
НО САМО АКО СИ ДОСТАТЪЧНО СМЕЛА ДА ТИ СЕ ПОМОГНЕ.
Какво?
НЕПОЗНАТ: НЕ СЛУШАЙ ВЕЩИЦИ. ХА-ХА-ХА!
Майната ти.
Мамка му!
Ема?
Добре съм.
Добре ли си?
Няма да те убием, Аполо. Освен ако не ни принудиш.
Хем ми олекна, хем не съвсем.
- За теб е. - Не може да бъде.
С Ема много нощи сме си говорили до късно.
Ема Валънтайн е жива и здрава на някакъв остров.
Не съвсем здрава, но е жива.
Разказа ми за твоя баща и колко много означава книгата за теб.
Издала е най-съкровените ми тайни на непозната. Типично за нея.
Интересно, че намираш тази история за толкова завладяваща.
- Защо? - Заради това къде се озова.
На остров Естроген, Ню Йорк?
Извинявай.
Няма да се оставя да ме заблудиш.
Няма да ме накараш да се съмнявам в разсъдъка си, чу ли?
Няма да ме накараш да се мисля за луда.
ГОТОВА СЪМ
Не искам.
Повярвай ми.
Наистина, рожбо. Наистина...
Боже.
Помогни ми.
Обичам детето си повече, отколкото можеш да си представиш.
Заради него бих жертвала всичко.
Бих дала живота си.
Живота на съпруга ми...
и твоя.
Съжалявам. Наистина.
Когато се качи на лодката на Уийлър, беше в Ню Йорк.
Известно време плавахте в Ийст Ривър, подминахте о-в Райкърс.
Може да сте минали под моста Трогс Нек.
Но с приближаването към нашия остров сте навлезли в различни води.
Лодката акостира на различен бряг.
Винаги ли се изразяваш толкова загадъчно?
Разправят, че амазонките живеели на остров Темискира,
а аборигените йолнгу имали остров за мъртъвците.
Това били необикновени места, където законите на твоя свят не важат.
Озовал си се на такова място.
Но това е остров Норт Брадър. Съществува, има го на картите.
Беше Норт Брадър, докато не го променихме.
- Училище? - Да. И библиотека, с която се гордеем.
Еха, много готино.
Гладен ли си?
Да. Да.
Знаеш ли, мечтаех си как Брайън най-сетне ще тръгне на училище.
Щях да съм шантавият татко, който го шпионира и изнервя всички.
Щяха да викат полиция, защото някакъв чудак зяпа децата през прозореца.
Вече непрекъснато шпионираме децата и никой не вика полиция.
Социалните мрежи. Те са отровен капан.
Всеки ден хората охотно предлагат децата си,
най-личните си и съкровени моменти, за да ги види цял свят.
Да.
И оставят вратата отворена за нощните твари.
Храним се тук.
Защо взе това решение?
Ема?
- Моля? - Защо взе това решение?
Е, къде ще го кръстим?
- Всъщност не смятахме... - Който не е кръстен, няма да бъде спасен.
Спасен от какво?
От злите твари в този свят.
Вярваш ли в това?
Не знам в какво вярвам,
но знам, че съм готова на всичко,
за да се погрижа пътят да е по-лек.
Казваш, че гледаш на себе си като на духовна личност, но не и вярваща?
- Да. - Ясно. А съпругът ти?
Атеист е.
А той какво мисли за идеята да кръстите сина си?
Още не е намерил просветление.
Няма нищо по-подходящо от една прекрасна церемония,
за да се пробуди душата и да се приобщи към вярата.
Помня съвсем ясно мига, в който чух зова Господен.
Имате ли свободен час още сега?
Искам да го направим час по-скоро.
Добре. Да, разбира се.
Нека да видим графика за кръщенията.
Добро утро, дами.
Хей. Колко време остана тук Ема?
Два месеца ту идваше, ту си отиваше.
Веднъж седмично се връщаше в Ню Йорк.
Видя колко оскъдна е библиотеката ни и я попълваше.
За нея живот без книги е пропилян живот.
- Така е. - Остана си библиотекарка.
Това е за теб.
Хубаво е в студена сутрин.
Така.
Готово. Вкусно ли е?
От теб ще излезе прекрасен баща.
Нали знаеш?
- А как успяваше да отиде и да се върне? - Имаме си собствен флот.
Е, преувеличавам.
Имаме си траулер и едноместна речна лодка с гребло.
- Чакай, тя не умееше да кара речна лодка. - Да, понякога падаше от нея.
Но не се отказваше. Жена ти има завидна воля.
Да, знам.
А тези жени тук...
- и те ли са постъпили като Ема? - Да. Всички сме постъпили така.
- А децата, които видях отвън? - Някои майки имат и повече деца.
Когато избягат при мен, водят и другите си деца.
Жените идват тук отчаяни и объркани,
а аз им предлагам място, където ще им повярват.
Знаеш ли колко малко жени получават този прост подарък?
Той върши чудеса.
Разбираш ли с каква огромна сила е надарена, Аполо?
Какво й е струвало?
Преди съветите са се предавали от жена на жена.
Почерпени от извора на познанията й. Как да се справим с нещо тъй трудно.
Аз се допитвам до майка ми, а тя ме хваща за ръка
и се сеща какво е правила нейната майка.
Несекваща верига от информация.
Предаваща се от стотици поколения насам.
"Едно дете е сбъдната мечта,
но мечтите са за феите любима храна."
"През прозореца го гледат, докато спи.
Тъй красиво е, че ги докарва до сълзи.
Искаме го, трябва ни! Наше ще е туй дете!
Дръжката дърпат и стъклото се тресе."
- Ама че шантава книга. - Хубава е.
"Мама и татко не чуват тоз звън. За гроба готови, тънещи в мъртвешки сън.
И гушват плътно феите това дете.
Обичат го най-много.
- Не ще го върнат те." - "Не ще го върнат те."
Не знам защо баща ти ти е чел тази книжка, като си бил малък.
Не знам.
Но тя описва истината.
Ема те е повикала тук, Аполо. При истината, ако се осмелиш да я видиш.
Двамата с нея сте се озовали в една ужасяваща приказка.
И не върви да си затвориш очите и да се престориш, че е сън.
Прекосил си водите. Не можеш да се върнеш.
А Уилям е прав за едно. Ние сме вещици.
Знаеш ли за какво още е прав? Мъжът в онази клетка дружи с чудовища.
"Пипнах го."
Това гласеше съобщението. Точно под снимката му, с главни букви.
- "Пипнах го." - Покажи ми го.
- Дай да видя. - Изчезна. Знаеш, че се изтри.
- Изобщо не го е имало! - Да се приготвим.
Няма да дойдем с теб.
Вместо кръщене ще искаш да гонят демони от него!
Във форума пишеше да отидем на лекар или в църква.
Пишело във форума. Значи някакви старици ще ни казват как да си гледаме детето!
Знаеш ли къде е проблемът? В теб! Ти си проблемът, ясно ли е?
Пийни още някое хапче!
Не ти е ясно. Но ще го проумееш.
Не й повярвах. Помислих, че е болна.
А сега?
Не знам.
Не знам, но искам да й повярвам.
Искам го.
- Взех я! - Подай!
- Всичко е наред. - Да.
Точно това ми казваше жена ми, когато сънувах кошмари.
О, боже.
Тротинетка не се кара лесно, а? Добре ли си?
Вземи. Имаш ли нужда от помощ?
- Казвам се Аполо. - Това е Гейл.
Да ти помогна ли да намериш лепенка? Мога да отида...
- Не са виждали мъже тук. - Да.
- О, не, пак ли! - Вземи.
Добре ли си?
Изправи се. Кораво хлапе си.
Корава е.
- Май си намери приятелче. - Да. Добре.
Не знам къде отиваме, но...
- Хей. Трябва да поговорим за Грета. - Защо?
Нали Уилям бил убил дъщеря си?
- Така е. - Да, но...
Миличка, влез вътре и си намери книжка.
Добре. Всички тези жени са направили нещо подобно.
Не е подобно. Грешиш.
Добре. Просто искам да го чуя от нея, може ли?
Значи искаш, а? Нахранваш един мъж и той започва
- да иска разни неща? - Това беше молба.
Хайде, Кал. Моля те.
Не пътуваме по реката денем, но довечера Грета ще бъде тук.
Куклената пиеса е след вечеря и ако пожелае да говори с теб,
нека го направи.
Благодаря.
Хей, какво четеш?
Хубава книга. Може ли да почета с теб?
Така. Да видим.
"Искаме го, трябва ни! Наше ще е туй дете!
Дръжката дърпат и стъклото се тресе.
Мама и татко не чуват тоз звън. За гроба готови, тънещи в мъртвешки сън.
Детето изчезва, не ще узнаят, че е подменено
с нещо безжизнено, твърдо и студено."
"Чуйте всички - в гората се устройва веселба. В тъмното отвъд конете
гостите са с елегантни облекла."
"Музика звучи, танцьори се въртят, луната грее.
Но на детето в техните ръце няма да му прилошее."
Имах си едно петле. Петлето носеше ми радост.
До ябълката стара си го гушках аз.
Защо се смееш? Напомняш ми за жена ми.
Жена ми.
Добре ли си?
Ето.
Имах си едно петле. Петлето носеше ми радост.
Под ябълката стара го оставих аз.
Какво?
Извинявай, просто...
Не съм знаела, че съпругът ми пее толкова фалшиво.
Какво?
Ясно. Почвам отначало.
- Имах си... - Не!
Ужасен си.
Но си те обичам.
- Само не пей. - Не става така.
Не пей.
Съберете се за куклената пиеса, време е!
Хайде, намерете си хубаво място.
Пиесата започва! Роко. Джоуи. Закари. Айви.
Хайде, тичайте! Предните места ще се заемат бързо.
- Да, куклена пиеса. - Идвайте всички!
Грета.
Как е Грейс?
При нашите е.
- Тук ли е Уилям? - Да.
- И се появи просто така? - Не, дойде с мен.
- С него ли си? - Не. Аз всъщност съм...
- Съпругът на Ема. - Всичко е наред.
На Ема.
Все си мисля, че съм се отървала от него, а той все се вмъква в живота ми.
- Знам. - Не се отказва.
Мисли си, че сме негова собственост.
Той... наистина ли е...
Убил дъщеря ми?
- Каза ми... - Я да чуем какво ти е казал.
Бих път дотук само за да чуя гледната му точка.
Ясно.
Открил е новия ми адрес. Изпрати ми книга.
- Книга? - "Да убиеш присмехулник". Съсипал я е.
- Какво? - Написал е едно и също на всяка страница.
Остави ме без пукната пара.
- Изпразнил е сметката ми. - Чакай, каква...
- Каква сума е изтеглил? - Седемдесет хиляди.
- Какво? - Копелето ми задигна 70 000 долара.
Какво е написал?
- Името й. - Агнес! Агнес!
"Агнес". На всяка страница.
Уилям!
Уилям, ела да поговорим!
- Стига, не се казвам така. - Как така? Говорих с жена ти.
Ще бъдем ли пак семейство?
Тя каза, че си й задигнал 70 000 долара и си обезобразил книгата.
И аз не знаех истинското си име. Не знаех кой съм всъщност.
Какво?
Но намерих своя дом.
Намерих хора, които ме разбират.
С тях можех да разговарям както с никого досега.
И щом намерих сродни души, свалих маската на Уилям Уийлър.
И под нея открих истинското си лице.
И когато приятелите ми видяха истинската ми самоличност...
те ме кръстиха с истинското ми име.
Всъщност ти вече го знаеш, Аполо.
Откъде го знам?
Имам планове за вечеря,
вдъхновена от бебето Брайън -
варени зеленчуци!
"Детска градина"!
Превод на субтитрите Живко Тодоров