GKoho nenaučí matka...
toho naučí svět.
Hele.
- U vodopádu jsem viděla takovou stařenu. - U vodopádu?
Ano.
Do té laguny už se nesmíš vrátit.
Cože?
Je strašidelná.
Děsně strašidelná.
Ta pradlena je čarodějka.
Čarodějka...
Ať uděláš cokoli,
nesmíš se tam vrátit.
A vůbec... nikdy...
nenech tu ženskou na sebe sáhnout!
Je až mytické, čeho jsou ženy schopny.
Příliš děsivá záhada, příliš vrstevnatá a složitá.
Silná zvířata...
Nedokážou pochopit, co ženy dělají,
tak se pokoušejí jim jejich moc vzít, zhasnout jejich jedinečné světlo.
Vždy to tak bylo a vždy bude.
Vyděšené z magie uvnitř.
Nevidíte ji? Dívejte se pozorněji.
Pozorněji. Dívejte se pozorněji.
Nepožádala jsi strom o povolení.
Omlouvám se.
Můžu?
Tak jo.
Fajn. Jdu se vyčurat.
Dobře.
Dívala se do toho objektivu jako čarodějka, Apollo.
KOUPEL ZA ŠERA, UKRYTO ZÁLUDNĚ. DOMA V LESE, NAVŽDY V DIVOČINĚ.
PODVRŽENEC
AUTOR KNIŽNÍ PŘEDLOHY
Koupel za šera. Ukryto záludně.
Doma v lese, navždy ztraceno v divočině.
Apollo?
Dobré ráno, Pearl.
Pearl Walkerová,
vyrostla na pobřeží Maine, problémová notorická zlodějka.
Alkoholička. Matka jednoho dítěte.
Pamatujete si jméno školního maskota? Jestli ne, rád vám ho připomenu...
Včera jsem tě chtěla polít benzínem a zapálit.
A pak jsem se zarazila a řekla si: „Ne. Bude to chtít udělat Gretta.“
Tak jsem pro ni poslala loď.
A co moje dcera?
Ta, cos zabil?
- Počkat. - Nespatříš ji ani v pekle!
- Tak počkat. - Čarodějko. Čarodějnice.
Vše, co vypustíš z úst, je lež.
Počkat. Říkala jste, že dceru zabil on. To není pravda. On sem pro ně přijel.
- Že jo, Williame? - Ona lže, troubo.
Čaruje. To čarodějky dělají.
Dám vám ještě jednu šanci.
Proč?
Nechcete ji?
Jak mám vědět, že až vyjdu, neprostřelíte mi hlavu?
To nemůžete. A i kdyby, co byste zmohl?
Emma mi o vás vyprávěla, Apollo.
Říkala, že přijdete.
Odpověděla jsem, že nás na našem ostrově najde leda bůh.
A teď jste tady, přesně jak říkala.
Nezmínila, že přivedete někoho s sebou.
Dám vám druhou šanci. Třetí nedostanete. Pojďte.
Nezapomeň na mě, Apollo.
Nezapomeň na mě, bratře!
- Pozor na hlavu. - Sakra.
Je to úplně někdo jiný, než koho jsem potkal.
Byl takový milý.
Co se to do prdele děje?
Chystáte se mě zabít? Jestli jo, tak je mi to jedno. Opravdu.
Jen se chci před smrtí dozvědět, co se stalo Emmě.
Vyjasní se to v pravý čas. Ale beze spěchu, ať nedojde k nepochopení.
- Je tady? - Ne.
Co pro ni poslat loď jako pro Grettu?
Neexistuje loď, která by Emmu přivezla odtamtud, kde je.
Žádná loď, žádné auto, žádné letadlo, žádný vlak.
Co to vůbec znamená?
Ona je tam venku, Apollo.
Ale než vyrazíte za ní, musíte pár věcí pochopit.
Zas ty konspirační kecy. Kde je?
Není to takové, jak jsem myslela.
Já... nemyslela, že to bude tak bolet.
Prostě jen bezedná studnice smutku
a...
Podívej, vím, že tě mám milovat bezpodmínečně...
ale cítím paniku...
a ta tu lásku dusí.
Snažím se ti říct, děťátko...
že bych si přála být ti lepší mámou.
Mám o nás strach.
Co se stane, když to nezvládneme?
- Nejlepší noc vůbec. - Ta nejlepší.
Jó!
Promiň, zlato.
Jó! Tak jo, je čas hodit kytici. Pojďte.
Hele, očekávám pořádnej souboj.
Na olympijský úrovni.
Máš na to.
Fajn. A tu, která ji chytne, budu milovat úplně nejvíc.
- Připraveny? Fajn. - Ano! Do toho!
Tak jo. Jdeme na to.
Miluju tě, New Yorku!
Někdo ji chytil.
Kéž bys mě znával tehdy.
Kéž bys znal jinou mamku.
Kéž by tu byla ona.
MOUDRÉ MATKY
EMMA, MOOGLE, NOVÁČEK
SNAD TO NEZNÍ ŠÍLENĚ,
ALE NECÍTILY JSTE, ŽE VAŠE DÍTĚ NENÍ VAŠE?
JAKO BY HO VYMĚNILI V NEMOCNICI, NEBO I POZDĚJI?
MLUVÍM JAKO BLÁZEN,
ALE MYSLÍM, ŽE MOJE DÍTĚ NENÍ MOJE.
ZPRÁVA OD CAL PŘIJMOUT - ODMÍTNOUT
CHODÍ TI ZPRÁVY, CO PAK ZMIZÍ?
ANO
TO MĚ MRZÍ.
MŮŽU TI POMOCT.
ALE JEN JESTLI MÁŠ SKUTEČNĚ ODVAHU MOU POMOC PŘIJMOUT.
Co?
NEZNÁMÉ ČÍSLO: NEPOSLOUCHEJ ČARODĚJKY. HAHAHA!
Jdi do prdele.
Kurva!
Emmo?
Jsem v pohodě.
Není ti...
My vás nezabijeme, Apollo.
Pokud nás nedonutíte.
To je úleva. A přitom ani trochu.
To je pro vás.
To není možný.
K VODĚ A DO DIVOČINY
S Emmou jsme proklábosily řadu večerů.
Emma Valentinová, živá a zdravá na nahodilém ostrově.
Tak úplně zdravá ne. Živá ale ano.
Povídala mi o vašem otci, o téhle knize a o tom, co pro vás znamená.
Prozradila má nejniternější tajemství naprosto cizímu člověku. To je celá ona.
Je zajímavé, že vás tenhle příběh tak fascinuje.
- Proč? - Kvůli tomu, kde jste se ocitl.
Na Estrogen Islandu v New Yorku? To...
Pardon.
Nenechám se tebou obelstít.
Nenechám tě udělat ze mě cvoka. Jasný?
Nenamluvíš mi, že jsem blázen.
JSEM PŘIPRAVENA
Já nechci.
Nechci.
Děťátko, já opravdu, opravdu...
Bože.
Pomoz mi.
Svoje děťátko miluju víc, než kdy dokážeš pochopit.
Vzdám se pro něj čehokoli.
Položím za něj život.
Mého manžela...
i tvůj.
Moc mě to mrzí. Opravdu.
Na Wheelerovu loď jste nastoupil v New Yorku.
A chvíli jste pluli po East River, minuli jste Rikers Island.
Možná jste podjeli Throgs Neck Bridge.
Ale jak jste se blížili k našemu ostrovu, vpluli jste do odlišných vod.
Zakotvili jste na jiném břehu.
Už vám někdo řekl, že mluvíte v hádankách?
Amazonky prý žily na ostrově Themiscyra
a v kultuře Yolngu měli ostrov pro mrtvé.
To byla magická místa,
kde pravidla vašeho světa neplatí.
A na takové místo jste vkročil.
Jo, ale tohle je North Brother Island. Je to známé místo, je na mapách.
Byl to North Brother Island, než jsme ho předělaly.
Školní budova?
Ano. A taky knihovna. Jsme na ně pyšné.
No teda, fakt paráda.
Máte hlad?
Jo. Jo.
Víte, kdysi jsem snil o tom, jak Brian půjde do školy.
Byl bych ten praštěný táta, co ho špehuje, všechny znervózňuje
a chce zavolat policii na divného chlapa, co kouká na děti z okna.
Teď děti špehujeme v jednom kuse a nikdo policii nevolá.
Sociální sítě. Zhoubná past.
Lidé denně nadšeně dávají své děti,
své soukromé, nejvzácnější momenty na odiv světu.
Jo.
A nechávají dveře otevřené všem zrůdám.
Tady jíme.
Co vás k tomu vede?
Emmo?
Pardon?
Co vás k téhle volbě vede?
Tak kde ho necháme pokřtít?
My vlastně ne...
Nebude-li pokřtěn, nemůže být ochráněn.
Před čím?
Před zlými bytostmi.
A vy tomu věříte?
Nevím, čemu věřím,
ale vím, že chci zkusit všechno,
aby to bylo nějak snazší.
Říkala jste, že se označujete za duchovní, ale ne pobožnou?
- Ano. - Jo. A váš manžel?
Ateista.
A jak se váš manžel dívá na to, aby byl váš syn pokřtěn?
On dosud neprozřel.
Dobrá. No, není nic lepšího než nádherný obřad,
aby někdo prozřel a třeba uslyšel volání.
Jasně si pamatuji chvíli, kdy Bůh povolal mě. Jen...
Nemáte volný termín hned?
Chci to mít z krku co nejdřív.
Tak dobře. Jo. Jistě.
Koukneme se do diáře, ano?
Dobré ráno, dámy.
Hej. Jak dlouho tady Emma byla?
S přestávkami dva měsíce.
Jednou týdně jezdívala do New Yorku.
Viděla, jak máme vybílenou knihovnu, tak ji doplňovala.
Život bez knih považovala za prázdný.
Taky že je.
Nedokázala přestat být knihovnicí.
Tu máte. Vydržte.
V chladném ránu bodne.
Tu máš.
Šikulka. Jaký to je?
Byl bys skvělej táta.
Víš to?
Jak se dostávala tam a zase zpátky?
Máme vlastní námořnictvo.
To je nadsázka.
Máme rybářský člun a jednomístný kajak s pádlem.
Počkat, cože? Ne, na kajaku jezdit neuměla.
Jo, párkrát se převrhla.
Ale ona to nikdy nevzdává. Vaše žena je dost odhodlaná.
Jo, to já vím.
Takže všechny ty ženy...
schvalují, co Emma udělala?
Ano. My všechny.
- A co ty děti, co jsem viděl venku? - Některé mají víc než jedno dítě.
Tak když utečou ke mně, další děti vezmou s sebou.
Ženy sem přicházejí zmučené a zmatené.
A já jim poskytla místo, kde se jim dostane porozumění.
Víte, jak málo žen tak prostý dar dostane?
Dělá to divy.
Chápete tu její nesmírnou sílu, Apollo?
Co to vyžadovalo?
Kdysi rady předávala jedna žena druhé.
Ze studnice vlastních znalostí. Jak máme tuhle tuze těžkou věc dělat.
Já se obracela na svou matku. Vedla mě.
A ona se předtím obracela zase na svou matku.
Nepřetržitý řetězec informací.
Dozadu a dozadu a dozadu a dozadu.
„Dítě vždy splněný sen byl.
Avšak sny jsou potravou víl.“
„Oknem se dívají, jak spí.
Dítě tak krásné, až víly v slzy propukly.
Chceme ho, potřebujeme ho. Vezmeme si ho.
Klepnutí na petlici a okno se třáslo.“
- Tahle knížka je tak hnusná. - Je dobrá.
„Matka a otec spí v posteli.
Nachystáni do hrobu, jako by umřeli.
Víly ho drží u jejich prsou.
Nevrátí ho.
- Milují ho nejlíp.“ - „Milují ho nejlíp.“
Nevím, proč vám otec jako malému tu knihu četl.
Nevím to.
Ale vyjevuje pravdu.
Emma vás tu moc chtěla, Apollo.
Pravda je, jestli ji ustojíte...
Vy dva jste skončili v pěkně ošklivé pohádce.
A nejde před tím zavřít oči ani dělat, že to tak není.
Překročil jste hranici. Nemůžete se vrátit.
William má pravdu aspoň v jednom. Jsme čarodějky.
Ale povím vám, v čem ještě ji má.
Muž v té kleci se paktuje s netvory.
„Mám ho.“
To v té zprávě stálo. Hned pod jeho fotkou, velkými písmeny.
- „Mám ho.“ - Víš co? Tak mi to ukaž.
- Ukaž. - Zmizely.
- Aspoň jednu... - To víš...
- Neexistovaly. - Tak pojďme.
My do kostela nejdeme.
Spíš než o křest ti asi jde o vymítání.
Podle fóra můžeme zkusit kostel nebo terapii. A na tu nemáme.
Furt jen to fórum.
Banda starejch ženskejch nám má říkat, jak žít a vychovávat dítě.
Ale víš, v čem je problém?
V tobě. To ty jsi ten problém, kurva.
Jdi si třeba vzít další pilulku.
Nechápeš. Ale pochopíš.
Já jí nevěřil. Myslel jsem, že je nemocná.
A teď?
Já nevím.
Nevím, ale chci.
Chci.
- Mám ho. - Tam.
Jste v pořádku.
Jo.
To mi říkávala žena, když jsem měl zlý sny.
Ježíši.
Koloběžky jsou někdy ošidný, co? Hej. Jsi v pořádku?
Na. Nepotřebuješ pomoct?
Jmenuju se Apollo.
To je Gayl.
Ahoj. Nemám ti sehnat náplast nebo... Můžu zajít...
- Muže tu nevídají. - Jo.
Už zas.
- Tu máte. - Jo.
Hej. Není ti nic?
No vidíš. Panečku. Jsi drsná.
Je drsná.
- Asi máte novou kamarádku. - Jo. Tak jo.
Nevím, kam jdeme, ale...
- Heleďte... Musím s vámi mluvit o Grettě. - A proč?
No, víte, jak William zabil svou dceru?
- Jo, zabil. - No tak...
Zlato, jdi si dovnitř vybrat knížku.
Tak jo. Všechny tyhle ženy udělaly něco podobného, ano? Tak...
Ne. Ne podobného. To je nesprávně.
Fajn, tak dobře. Jen to chci slyšet od ní, ano?
Tak vy chcete, jo? Dáte muži snídani a on vám rázem řekne,
- co všechno chce? - Fajn. Byla to prosba.
Dobře, Cal? Prosím.
Fajn. Přes den po řece nejezdíme,
ale večer tu Gretta bude.
Loutkové divadlo bude po večeři. Kdyby s vámi chtěla mluvit, tak tam.
Děkuju.
No tak. Copak čteš?
To vypadá na dobrou knihu. Můžu číst s tebou?
Fajn. Tak jo.
„Chceme ho. Potřebujeme ho. Vezmeme si ho.
Klepnutí na petlici a okno se třáslo.
Matka a otec spí v posteli.
Nachystáni do hrobu, jako by umřeli.
Malé je pryč, nikdy nepoznané,
tělo bez života, ztuhlé a chladné.
A teď trocha zábavy.
V lese je oslava, ve tmě za koňmi,
hosté jsou módně oblečeni.“
„Hudba hraje, tanečníci v jednom kole.
Děcku v jejich náruči nebude zle.“
Měla jsem kohouta. Ten kohout byl moc hodný.
Měla jsem svého kohouta za starou jabloní.
Proč se směješ? Připomnělas mi mou ženu.
Moji manželku.
Je ti dobře?
Tak.
Měla jsem kohouta. Ten kohout byl moc hodný.
Nechala jsem svého kohouta pod starou jabloní.
Co je?
Promiň, jen jsem...
Jen jsem si neuvědomila, že můj muž zpívá tak příšerně.
Cože?
Tak jo. Zazpívám znova.
- Měla js... - Ne.
M-m.
Jsi děsně špatnej.
Ale miluju tě.
- Jen nezpívej. - To nejde.
Nezpívej.
Pojďte na loutkové představení. Začínáme.
Pojďte. Zaberte si dobré místo.
No tak, loutkové divadlo. Rocco. Joey. Zachary. Ivy.
Šup. Šup. První řady se rychle zaplní.
- Jo. Divadýlko. Tak. - Pojďte. Ahoj.
Gretta.
Jak se má Grace?
Je u mých rodičů.
- William je tady? - Jo.
Prostě se zjevil? Zničehonic?
No, přijel se mnou.
- Jste s ním? - Ne...
No, já jsem Emmin...
Jsem Emmin manžel.
To je v pořádku.
Jsem od Emmy.
Pořád doufám, že se ho zbavím.
A on se mi furt vtírá do života.
- Já vím. - Nepřestane.
Jsme jeho. To si myslí.
On... On...
Zabil mou dceru?
- Říkal... - Ach ano. Prosím, copak říkal?
Táhnu se sem, abyste mi sdělil jeho úhel pohledu.
Fajn.
Sehnal si moji novou adresu. Poslal mi knihu.
- Knihu? - Jako zabít ptáčka. Poničil ji.
Cože?
Na každou stránku napsal totéž.
On mě obral.
- Vybílil mi účet do posledního centu. - Počkat. Kolik...
Kolik vzal?
Sedmdesát tisíc.
- Cože? - Ten zmetek mi ukradl 70 000 $.
Co tam napsal?
- Její jméno. - Agnes! Agnes!
Agnes. Na každou stránku.
Williame! Hej.
Williame! Williame, koukej se mnou mluvit!
To není mý jméno. Neříkej mi tak.
- Ano, je. Teď jsem mluvil s tvou ženou. - A bude má rodina zas úplná?
Řekla: „William mi ukradl 70 000 $.“ Řekla, žes tu knihu poničil.
Ani já svý pravý jméno neznal.
Nevěděl jsem, kdo jsem.
Co?
A pak jsem našel místo, kam patřím.
Našel jsem lidi, co mi rozumějí.
Mohl jsem s nima mluvit jako s nikým.
A když jsem našel svoje lidi, odhodil jsem tvář Williama Wheelera.
A pod ní jsem našel svou pravou tvář.
A když moji přátelé spatřili mou pravou totožnost...
dali mi mé skutečné jméno.
Ve skutečnosti, Apollo, už ho znáš.
Jak ho mám znát?
Dám si večeři
inspirovanou malým Brianem.
Vařenou zeleninu.
Kinder Garten!
Překlad titulků: Jiří Sailer