מי שלא לומד מאימו...
ילמד מהעולם.
היי.
- ראיתי איזו זקנה ליד המפל. - ליד המפל?
כן.
לעולם אל תחזרי ללגונה.
מה?
היא רדופה.
רדופה מאוד.
הכובסת... היא מכשפה.
מכשפה...
מה שלא יהיה...
אסור לך לחזור לשם.
ולעולם... אף פעם...
אל תיתני לאישה הזו לגעת בך.
זה אגדי, יכולותיהן של נשים.
זו תעלומה מפחידה מדי, רבודה מדי ומורכבת.
יצורים רבי עוצמה...
אינם מסוגלים להבין מה נשים עושות,
אז הם מנסים ליטול את כוחן, לדכא את הייחודיות שלהן.
כך תמיד היה, כך תמיד יהיה.
מחשש מהקסם הטמון בהן.
אינכם רואים? הביטו טוב יותר.
הביטו טוב יותר. הביטו טוב יותר.
לא ביקשת רשות מהעץ.
סליחה.
אפשר?
אוקיי.
אוקיי. אני הולך להשתין.
אוקיי.
היא הביטה אל עדשת המצלמה כמו פאקינג מכשפה, אפולו.
רוחצות אותו בשקיעה, מחביאות אותו בערמומיות. -
בבית ביער, לנצח אבוד בחיק הטבע. -
מבוסס על הרומן מאת ויקטור לאוואל -
הן רוחצות אותו בשעת ערביים, הן מחביאות אותו בערמומיות.
בבית ביער, לנצח אבוד בחיק הטבע.
אפולו?
בוקר טוב, פרל.
פרל ווקר,
גדלה ליד החוף במיין, הסתבכה בגלל גנבות חוזרות ונשנות מחנויות.
שתיינית כבדה. אימא לילד אחד.
את זוכרת את השם של קמיע התיכון שלך?
כי את יודעת, אם שכחת אני אשמח לומר לך...
התכוונתי לשפוך עליך דלק אתמול בלילה ולהצית אותך.
ואז אני עצרתי את עצמי וחשבתי, ״לא. גרטה תרצה לעשות את זה.״
אז שלחתי סירה שתאסוף אותה.
ומה לגבי הבת שלי?
אתה מתכוון לזו שהרגת?
- רגע, רגע. - אתה לא תראה אותה גם בעולם הבא!
- חכי רגע. חכי רגע. - מכשפה. מרשעת.
כל דבר שאת אומרת הוא שקר.
חכי רגע. אמרת שהוא הרג את הבת שלו.
זה לא נכון. הוא בא לפה כדי לקחת אותן.
- נכון, ויליאם? - היא משקרת, דביל.
היא מטילה כישוף. זה מה שמכשפות עושות.
החלטתי לתת לך עוד הזדמנות אחת.
למה?
אתה לא רוצה?
איך אדע שאם אצא לשם,
את לא תירי לי בראש?
לא תדע. וגם אם כן, מה אתה יכול לעשות בקשר לזה?
אמה סיפרה לי עליך, אפולו.
היא אמרה שתבוא,
ואמרתי לה שכמעט בלתי אפשרי למצוא את אותנו באי שלנו.
והנה אתה, בדיוק כמו שהיא אמרה...
היא לא אמרה שמישהו יבוא איתך.
אני אתן לך הזדמנות שנייה. לא תקבל הזדמנות שלישית. בוא.
אל תשכח אותי, אפולו.
אל תשכח אותי, אחי!
- זהירות על הראש. - אוף.
זה כאילו שהאיש הזה הוא לא האדם שהכרתי.
הוא היה נחמד.
מה פאקינג קורה פה?
את הולכת להרוג אותי? כי אם כן, באמת לא אכפת לי. לא אכפת לי.
פשוט... אני רוצה לדעת לפני שאמות מה קרה לאמה?
הדברים יתבהרו בבוא העת,
אבל לא נמהר כדי שלא יהיה תפיסות מוטעות.
- היא פה? - לא.
את יכולה לשלוח סירה שתביא אותה כמו שעשית עם גרטה?
אין סירה שיכולה להחזיר את אמה מהמקום שבו היא נמצאת.
אין סירה, אין מכונית, אין מטוס, אין רכבת.
מה זה אומר בכלל?
היא נמצאת אי שם, אפולו.
אבל יש דברים שאתה חייב להבין לפני שגם אתה תלך לשם.
איזו חשאיות מטופשת. איפה היא?
אני לא מרגישה כמו שחשבתי שארגיש...
אני... לא חשבתי שזה יכאב כל כך.
אתה יודע, בור הדיכאון העמוק הזה,
ו...
תקשיב, אני יודעת שאני אמורה לאהוב אותך ללא תנאי...
אבל אני בחרדה...
וזה חונק את האהבה.
אני מנסה לומר לך, תינוק...
שהלוואי שהייתי אימא טובה יותר.
אני פוחדת עלינו.
מה יקרה אם לא נשרוד?
- זה הערב הכי טוב בעולם. - הכי טוב.
יו!
מצטערת, מותק.
יו! אוקיי, זמן זריקת זר הפרחים. תתקבצו.
אוקיי. אני רוצה לראות תחרות אמיתית פה.
אני רוצה לראות רמה אולימפית.
אני יודעת שתצליחי, אחותי.
אוקיי. ומי שתתפוס את זה, אני הכי אוהבת אותה...
- מוכנות? אוקיי. - כן! כן, קדימה!
אוקיי. בוא נעשה את זה.
אני אוהבת אותך, ניו יורק!
מישהו לקח את זה.
הלוואי שיכולת להכיר אותי בזמנו.
הלוואי שהיית מכיר אימא שונה.
הלוואי שהיא הייתה פה.
האימהות החכמות -
אמה כותבת פוסט בפעם הראשונה, -
אני מקווה שזה לא נשמע מטורף -
אבל מישהי אי פעם הרגישה כאילו שהתינוק שלה לא שלה? -
כאילו שהתינוק שלה הוחלף -
בבית החולים... או לאחר מכן? -
אני לא יודעת. אני מרגישה משוגעת לגמרי כשאני אומרת את זה, -
אבל... אני לא חושבת שהתינוק שלי הוא התינוק שלי. -
קאל רוצה לשלוח לך הודעה סרב - קבל -
את מקבלת הודעות נעלמות? -
כן -
אני מצטערת. -
אני יכולה לעזור לך. -
אבל רק אם את באמת אמיצה מספיק כדי לקבל עזרה. -
מה?
מספר לא מוכר: אל תקשיבי למכשפות. חחח! -
לך תזדיין!
פאק!
אמה?
אני בסדר.
היי, את בסדר...
אנחנו לא נהרוג אותך, אפולו.
אלא אם כן תכריח אותנו.
זו הקלה וגם לא הקלה בכלל.
זה בשבילך.
אין מצב.
למים ולטבע הפראי -
אמה ואני דיברנו מאוחר בלילות הרבה פעמים.
אמה ולנטיין בריאה ושלמה על אי כלשהו.
לא ממש בריאה, אבל שלמה.
היא דיברה איתי על אבא שלך, על הספר הזה, על כמה הוא חשוב לך.
היא סיפרה את הסודות הכי כמוסים שלי לזרה מוחלטת. מתאים לה.
מעניין שהסיפור הזה מרתק אותך כל כך.
- למה? - בגלל המקום שאליו הגעת.
אי האסטרוגן, ניו יורק? כאילו...
מצטער.
אני לא אתן לך לשגע אותי.
אני לא אתן לך לגרום לי להרגיש משוגעת. אוקיי?
אתה לא תגרום לי לחשוב שאני משוגעת.
אני מוכנה -
אני לא רוצה.
באמת.
תינוק, אני באמת. אני באמת...
אלוהים.
תעזור לי.
אני אוהבת את התינוק שלי יותר משאי פעם תוכל לדעת.
אתן הכול בשבילו.
אתן את החיים שלי בשבילו.
את החיים של בעלי...
ואת החיים שלך.
אני מצטערת. באמת.
היית בניו יורק כשעלית לסירה של וילר.
והיית זמן מה באיסט ריבר, עברת את רייקרז איילנד.
אולי עברת מתחת לגשר ת׳רוגס נק.
אבל כשהתקרבת לאי שלנו, חצית לנהר אחר.
עגנת את הסירה על חוף אחר.
מישהו אי פעם אמר לך שאת מדברת בחידות?
אתה יודע, אומרים שהאמזונות חיו על האי תמיסקרה
ושלאנשי היולנגו היה אי מתים.
אלה היו מקומות קסומים
שבהם החוקים שונים מחוקי העולם שלך.
ואתה חצית למקום כזה.
כן, אבל זה אי האח הצפוני. זה מקום, זה מסומן במפות.
זה היה אי האח הצפוני עד שאנחנו יצרנו אותו מחדש.
בית ספר?
כן. וגם ספרייה, אנחנו גאים בה.
וואו, מגניב מאוד.
אתה רעב?
כן. כן.
את יודעת, הייתי חולם בהקיץ על היום שבו בריאן ילך סוף סוף לבית הספר.
ואני אהיה האבא המשוגע שמרגל אחריו, שמלחיץ את כולם
וגורם להם לרצות להתקשר למשטרה כי איש מוזר בוהה בילדים שלהם
דרך החלון.
אנחנו מרגלים אחרי ילדים כל הזמן בימינו, ואף אחד לא מתקשר למשטרה.
הרשת החברתית. מלכודת רעילה.
אנשים חושפים בשמחה את התינוקות שלהם,
את הרגעים הפרטיים והיקרים להם ביותר, בכל יום, בפני העולם.
כן.
משאירים את הדלת פתוחה ליצורי הלילה.
אנחנו אוכלים כאן.
מה גרם לך להחליט כך?
אמה?
סליחה?
מה גרם לך להחליט כך?
אז איפה נטביל אותו?
האמת שאנחנו לא...
מי שאינו נולד ממים ומרוח אינו יכול להינצל.
להינצל ממה?
מהיצורים האפלים של העולם.
ואת מאמינה בזה?
אני לא יודעת במה אני מאמינה,
אבל אני יודעת שאני רוצה לנסות הכול
כדי להבטיח שהחיים יהיו קלים יותר.
את אומרת שאת מגדירה את עצמך אדם רוחני אבל לא דתי?
- כן. - כן. ובעלך?
אתאיסט.
ומה בעלך חושב על הרעיון של הטבלת בנך?
הוא עדיין לא התעורר.
כן. טוב, אין דבר כמו טקס יפהפה
כדי לעורר את נפש האדם ואולי לשמוע את קריאת האל.
אני זוכר בבירור את הרגע שבו שמעתי את קול ה׳ קורא לי. אני פשוט...
יש לך מקומות פנויים באופן מיידי?
אני פשוט רוצה לסיים עם זה בהקדם האפשרי.
אוקיי, טוב. כן. בטח.
בואי נציץ ביומן, טוב?
בוקר טוב, גבירותיי.
היי. כמה זמן אמה הייתה פה?
הייתה פה לסירוגין במשך כמה חודשים.
היא הייתה חוזרת לניו יורק פעם בשבוע.
היא ראתה כמה ריקה הייתה הספרייה שלנו והיא מילאה אותה.
מבחינתה, החיים ללא ספרים היו חיים שלא שווה לחיותם.
זה נכון.
היא לא הייתה מסוגלת להפסיק להיות ספרנית.
זה בשבילך. חכה רגע.
זה טוב בבוקר קר.
הנה.
הנה. איך זה?
אתה תהיה אבא נהדר.
אתה יודע את זה?
איך היא הגיעה הנה וחזרה?
יש לנו צי משלנו.
הגזמתי.
יש לנו מכמורת וקאנו לאדם יחיד עם פדלים.
רגע. מה? לא, היא לא ידעה איך להשתמש בקאנו.
כן. היא נפלה כמה פעמים.
אבל היא אף פעם לא מתייאשת. לאשתך יש הרבה כוח רצון.
כן, אני יודע את זה.
אז כל הנשים האלה הן...
הן עשו... מה שאמה עשתה?
כן. כולנו.
ומי אלה הילדים שראיתי קודם?
לחלקן יש יותר מילד אחד.
אז כשהן ברחו והגיעו אליי, הן הביאו את שאר הילדים שלהן.
נשים מגיעות לכאן מרוקנות ומבולבלות,
ואני מזמינה אותן למקום שבו יאמינו להן.
אתה יודע כמה מעטות הן הנשים שאי פעם זוכות למתנה הפשוטה הזו?
זה מחולל ניסים.
אתה מבין איזה כוח עצום יש לה, אפולו?
מה זה דרש ממנה?
פעם עצות היו עוברות מאישה לאישה.
נשאבות מבאר הידע שלהן. כך עשינו את הדבר הכל כך קשה הזה.
אני מושיטה יד לאימא שלי והיא אוחזת בידי
והיא מושיטה יד לאימא שלה.
שרשרת רצופה של מידע.
יש מושיטה יד מושיטה יד מושיטה יד...
״תינוקות הם חלום שהפך למציאות.
וחלומות הם המאכל המועדף על הפיות.״
״שם בחלון, הן צופות בו בעודו ישן.
הילד יפה כל כך, הפיות בוכות.
אנחנו רוצות אותו, אנחנו צריכות אותו. הוא שלנו.
נקישה על הבריח והחלון רועד.״
- הספר הזה דפוק כל כך. - הוא טוב.
״אימא ואבא במיטתם ישנים.
כמו בקבר, הם נחים כמו מתים.
הפיות יאחזו בו קרוב לחזהן.
הן לא יחזירו אותו.
- הן אוהבות אותו מאוד.״ - ״אוהבות אותו מאוד.״
אני לא יודעת למה אבא שלך הקריא לך את הספר הזה כשהיית קטן.
אני לא יודעת.
אבל הוא מספר את האמת.
אמה הובילה אותך לכאן, אפולו.
לאמת, אם תעז לראות אותה.
אתה והיא מצאתם את עצמכם באגדה מכוערת.
ולא יעזור לך לעצום את העיניים או... להתכחש לזה.
חצית את הנהר. אין דרך חזרה.
ויליאם לפחות צדק במשהו אחד. אנחנו מכשפות.
אבל אני אגיד לך עוד משהו שהוא צדק לגביו.
האיש שנמצא בכלוב ההוא מתרועע עם מפלצות.
״תפסתי אותו.״
זה מה שהיה כתוב בהודעה. ממש מתחת לתמונה שלו, באותיות רישיות.
- ״תפסתי אותו.״ - יודעת מה? תראי לי.
- תראי לי. - הן נעלמו.
- תראי לי לפחות הודעה אחת שכתוב בה... - אתה כבר יודע שהן...
- זה כי מעולם לא היו הודעות. - בוא נתכונן.
אנחנו לא באים איתך לכנסייה, אמה.
את בטח רוצה לעשות לו גירוש שדים במקום הטבלה.
בפורום אמרו שאנחנו יכולים לנסות ללכת לטיפול או לכנסייה, ואין לנו כסף לטיפול.
שוב פעם הפורום.
אני שמח שאת חושבת שכמה זקנות יכולות לומר לנו
איך לחיות את חיינו ולגדל את הילד שלנו.
אבל את יודעת מה הבעיה, אמה?
את. את הפאקינג בעיה, טוב?
אולי תלכי ליטול עוד גלולה או משהו?
אתה לא מבין, אבל אתה תבין.
לא האמנתי לה. חשבתי שהיא חולה בנפשה.
ועכשיו?
אני לא יודע.
אני לא יודע, אבל... אני רוצה להאמין.
אני רוצה.
- תפסתי. תפסתי. - כאן.
אתה בסדר.
כן.
את יודעת, זה מה שאשתי הייתה אומרת לי כשהיו לי סיוטים.
אוי, אלוהים.
קורקינט עשוי להיות דבר מסובך, אה? היי. את בסדר?
הנה. צריכה עזרה?
אני אפולו.
זו גייל.
היי. רוצה שאעזור לך למצוא פלסטר או... כלומר, אני יכול ללכת...
- כן. - הם אף פעם לא רואים פה גברים.
לא שוב.
- קחי. - כן.
היי. את בסדר?
הנה. וואו. את קשוחה.
היא קשוחה.
- נראה שרכשת חברה. - כן. היי, אוקיי.
אני לא יודע לאן אנחנו הולכים, אבל...
- היי. אני צריך לדבר איתך על גרטה. - למה?
טוב, נכון אמרת שוויליאם הרג את הבת שלו?
- הוא באמת הרג אותה. - כן, טוב...
מתוקה, אולי תיכנסי פנימה ותמצאי לך ספר?
אוקיי. טוב, כל הנשים האלה, הן עשו משהו דומה, אוקיי? אז...
לא. לא, לא דומה. זה לא נכון.
טוב. טוב. אני רק רוצה לשמוע את זה ממנה, אוקיי?
כן? באמת?
מה? את נותנת לגבר ארוחת בוקר ופתאום הוא אומר לך
- את כל מה שהוא רוצה שתעשי? - אוקיי. זו הייתה בקשה.
טוב, קאל? בבקשה.
אוקיי. אנחנו לא הולכות לנהר במהלך היום,
אבל גרטה תגיע לכאן הלילה.
תיאטרון הבובות יהיה אחרי ארוחת הערב ואם היא תרצה לדבר איתך,
זה יהיה הזמן המתאים.
תודה.
היי. מה את קוראת?
נראה כמו ספר טוב. אני יכול לקרוא יחד איתך?
אוקיי. טוב.
״אנחנו רוצות אותו, אנחנו צריכות אותו. הוא שלנו.
נקישה על הבריח והחלון רועד.
אימא ואבא במיטתם ישנים.
כמו בקבר, הם נחים כמו מתים.
התינוק נעלם, אך הם לא ידעו לעולם,
במקומו הונח משהו שאינו חי, משהו קשה וקר.״
״כעת, לשם ההנאה.
ביערות, יש מסיבה בחושך מאחורי האורווה,
האורחים לבושים בקפידה.״
״המוזיקה מתנגנת, הרקדנים מפזזים.
הילד בזרועותיהם לעולם לא יחלה.״
היה לי תרנגול התרנגול שימח אותי
החזקתי את התרנגול ליד עץ התפוחים העתיק
למה את צוחקת? את מזכירה לי את אשתי.
אשתי.
את בסדר?
הנה.
היה לי תרנגול התרנגול שלי שימח אותי
החזקתי את התרנגול שלי תחת עץ התפוחים שלי
מה?
מצטערת, אני פשוט...
לא ידעתי שבעלי שר רע כל כך, זה הכול.
מה?
אוקיי. אני אשיר שוב.
- היה לי... - לא.
אה-אה.
אתה ממש גרוע.
אבל אני אוהבת אותך.
- רק אל תשיר שוב. - זה לא עובד ככה.
אל תשיר.
כולם להגיע לתיאטרון הבובות, הוא מתחיל.
קדימה, ילדים. לכו לתפוס מקום טוב.
קדימה, תיאטרון בובות. רוקו. ג׳ואי. זאקרי. אייבי.
קדימה. קדימה. המקומות מקדימה ייתפסו מהר.
- כן. תיאטרון בובות. היי. - קדימה, כולם. היי.
גרטה.
מה שלום גרייס?
היא אצל ההורים שלי.
- ויליאם פה? - כן.
הוא הופיע סתם ככה?
טוב, הוא הגיע איתי.
- אתה איתו? - לא...
טוב, אני... אני... בעלה של...
אני בעלה של אמה.
זה בסדר.
אני בעלה של אמה.
אני תמיד חושבת שכבר נפטרתי ממנו.
והוא תמיד מוצא דרך לחזור לחיים שלי.
- אני יודעת. - הוא לא מוותר.
אנחנו שלו, זה מה שהוא חושב.
הוא... הוא...
הרג את הבת שלי?
- הוא אמר... - אה, כן. בבקשה תגיד לי מה הוא אמר.
באתי עד לפה רק כדי שתסביר לי על נקודת מבטו.
אוקיי.
הוא השיג את הכתובת החדשה שלי. הוא שלח לי בדואר ספר.
- ספר? - ״אל תיגע בזמיר״. הוא החריב אותו.
מה?
הוא כתב את אותו הדבר בכל העמודים.
הוא רושש אותי.
- הוא רוקן את החשבון שלי עד הגרוש האחרון. - רגע, רגע. כמה...
כמה הוא לקח?
שבעים אלף.
- מה? - המנוול הזה גנב ממני 70,000 דולר.
מה הוא כתב?
את השם שלה.
אגנס! אגנס!
אגנס. בכל העמודים.
ויליאם! היי.
ויליאם! ויליאם, בוא תדבר איתי!
זה לא השם שלי, אז פאקינג תפסיק לקרוא לי ככה.
כן! זה כן השם שלך. כרגע דיברתי עם אשתך.
והמשפחה שלי תהיה יחד שוב?
היא אמרה, ״ויליאם גנב ממני 70,000 דולר.״ היא אמרה שהשחתת את הספר.
אתה יודע, גם אני לא ידעתי מה השם האמיתי שלי.
לא ידעתי מי אני באמת.
מה?
ואז מצאתי מקום שבו הרגשתי שייך.
מצאתי אנשים שהבינו אותי.
יכולתי לדבר איתם כמו שלא יכולתי לדבר עם אף אחד אחר.
וכשמצאתי את האנשים שלי, הסרתי את הפנים של ויליאם וילר.
ומצאתי את פניי האמיתיים תחתיו.
וכשחבריי ראו את זהותי האמיתית...
הם העניקו לי את שמי האמיתי.
למעשה, אפולו, אתה כבר יודע מהו שמי.
איך אני יודע?
תוכניות לארוחת הערב,
ארוחה בהשראת התינוק בריאן...
ירקות מאודים.
קינדר גרטן!
תרגום כתוביות: גלעד וייס