To, kuru nav mācījusi māte...
izmācīs pasaule.
Ei.
- Es pie ūdenskrituma redzēju vecu sievu. - Pie ūdenskrituma?
Jā.
Nekad vairs neej uz to lagūnu.
Kāpēc?
Tā ir spoku apsēsta.
Daudzu spoku apsēsta.
Tā veļas mazgātāja ir ragana.
Ragana...
Lai ko tu darītu,
nekad tur neatgriezies.
Un nekad... nemūžam
neļauj tai sievietei tev pieskarties.
Tas ir fantastiski, uz ko sievietes spējīgas.
Pārāk biedējošs noslēpums, pārāk daudzslāņains un sarežģīts.
Spēcīgi nezvēri...
Tie nespēj saprast, ko sievietes dara,
tāpēc tie mēģina atņemt viņu spēku, nodzēst viņu īpašo gaismu.
Vienmēr ir to darījuši un vienmēr darīs.
Nobijušies no iekšējās maģijas.
Neredzat? Paskatieties rūpīgāk.
Paskatieties rūpīgāk. Paskatieties rūpīgāk.
Tu nepalūdzi kokam atļauju.
Piedod.
Drīkstu?
Labi.
Labi. Es pačurāšu.
Labi.
Viņa skatījās objektīvā kā tāda sūda burve, Apollo.
TĀS MAZGĀ TO KRĒSLĀ, SLĒPJ VILTĪGI TO. MEŽA MĀJĀS, UZ MŪŽU SAVVAĻĀ ZUDUŠO.
PAMATĀ VIKTORA LAVALA ROMĀNS
Tās mazgā to krēslā, slēpj viltīgi to.
Meža mājās, uz mūžu savvaļā zudušo.
Apollo?
Labrīt, Pērla.
Pērla Vokere,
augusi Meinas piekrastē, nepatikšanās kā regulāra veikalu zagle.
Liela dzērāja. Viena bērna māte.
Nu, atceries, kā sauca tavas vidusskolas talismanu?
Jo zini: ja esi aizmirsusi, es ar prieku tev pateikšu...
Es gribēju vakar vakarā apliet tevi ar benzīnu un aizdedzināt.
Bet tad apstājos un nodomāju: "Nē. To gribēs izdarīt Greta."
Tāpēc aizsūtīju viņai pakaļ laivu.
Un kā ar manu meitu?
To, kuru tu nogalināji?
- Pag. - Tu viņu neredzēsi pat pēc nāves!
- Pagaidiet, pagaidiet. - Burve. Ragana.
Katrs tavs vārds ir meli.
Paga. Tu teici, ka viņš nogalināja savu meitu.
Nav taisnība. Viņš brauca šurp viņas atgūt.
- Vai ne, Viljam? - Viņa melo, muļķi.
Viņa nobur. To raganas dara.
Esmu nolēmusi dot tev vēl vienu iespēju.
Kāpēc?
Tu to nevēlies?
Kā varu zināt, ka iziešu un tu man divreiz neiešausi galvā?
Nevari. Un ko gan tu varētu darīt?
Emma man pastāstīja par tevi, Apollo.
Viņa teica, ka tu ieradīsies,
un es atbildēju, ka tad jābūt dievam, lai mūs te uz salas atrastu.
Un te nu tu esi, tieši kā viņa teica...
Viņa neminēja, ka tev līdzi būs vēl kāds.
Es tev došu otru iespēju. Trešo nedabūsi. Nāc.
Apollo, neaizmirsti mani!
Brāl, neaizmirsti mani!
- Uzmani galvu. - Nolādēts.
Sajūta tāda, ka tas tips ir cits cilvēks nekā manis satiktais.
Viņš bija tik jauks.
Kas, ellē ratā, notiek?
Tu mani nogalināsi? Ja tā, tad man tiešām vienalga. Man ir vienalga.
Tikai pirms nāves gribu uzzināt, kas notika ar Emmu.
Kad pienāks laiks, viss kļūs skaidrs,
bet bez steigas, lai nebūtu pārpratumu.
- Viņa ir te? - Nē.
Nu, aizsūtīsi viņai pakaļ laivu kā Gretai?
No turienes, kur ir Emma, viņu neatvedīs neviena laiva.
Neviena laiva, neviena mašīna, neviena lidmašīna, neviens vilciens.
Ko tas vispār nozīmē?
Viņa ir kaut kur, Apollo.
Bet ir šis tas jāsaprot, pirms tu arī turp dodies.
Spiegu romāna sviests. Kur viņa ir?
Nav tāda sajūta, kādu es gaidīju...
Man... nešķita, ka tik ļoti sāpēs.
Zini, šī dziļā skumju bedre
un...
Klau, zinu, ka man pret tevi būtu jājūt beznosacījuma mīlestība...
bet es jūtu paniku...
un tā nosmacē mīlestību.
Es mēģinu tev, mazulīt, pastāstīt...
ka es gribētu būt labāka mamma tev.
Man par mums bail.
Kas notiks, ja mēs neizturēsim?
- Labākais vakars mūžā. - Vislabākais.
Piedod, mīļais.
Jou! Labi, jāmet pušķis. Sanāciet.
Labi. Es te sagaidu īstu sacensību.
Es gribu olimpiskā līmeņa sparu.
Zinu - tu spēj, māsiņ.
Labi. Un, ja tu to noķersi, es tevi mīlu vairāk par visiem...
- Gatavas? Labi. - Jā! Jā, darām to!
Labi. Nu tad aiziet.
Ņujorka, es tevi mīlu!
Kāds to dabūja.
Kaut tu būtu mani pazinis tad.
Kaut tu būtu pazinis citādu mammiņu.
Kaut viņa būtu te.
VIEDĀS MAMMAS
EMMA PIRMREIZĒJĀ RAKSTĪTĀJA
CERU, NEIZKLAUSĪŠOS PĒC TRAKĀS,
BET VAI KĀDA JUTUSIES TĀ, IT KĀ VIŅAS MAZULIS NEBŪTU VIŅĒJAIS?
IT KĀ MAZULIS VARĒTU BŪT SLIMNĪCĀ VAI VĒLĀK IEMAINĪTS.
NEZINU. TO RAKSTOT, JŪTOS PILNĪGI JUKUSI,
BET... MAN NEŠĶIET, KA MANS MAZULIS IR MANĒJAIS.
KALA GRIB JUMS ATSŪTĪT ZIŅU PIEŅEMT
VAI JŪS SAŅEMAT ĪSZIŅAS, KAS PAZŪD?
JĀ
MAN ŽĒL.
ES VARU JUMS PALĪDZĒT.
BET TIKAI TAD, JA ESAT GANA DROSMĪGA, LAI SAŅEMTU PALĪDZĪBU.
Ko?
NEZINĀMS: NEKLAUSI RAGANĀM. HAHAHAHA!
Ej dirst.
Dirsā!
Emma?
Man viss labi.
Ei, vai tev labi...
Mēs tevi nenogalināsim, Apollo.
Ja vien mūs nepiespiedīsi.
Tas ir atvieglojums un arī it nemaz nav atvieglojums.
Tā tev.
Nevar būt.
PIE ŪDEŅIEM UN SAVVAĻĀ
Mēs ar Emmu norunājām daudzus vakarus līdz naktij.
Emma Valentaina, sveika un dzīva uz pilnīgi nejaušas salas.
Ne pārāk sveika. Bet dzīva gan.
Viņa man stāstīja par tavu tēvu, šo grāmatu, cik daudz tā tev nozīmēja.
Izpaust manus lielākos noslēpumus pilnīgam svešiniekam. Viņas garā.
Tas ir interesanti, ka šis stāsts tevi tā aizrauj.
- Kāpēc? - Ja paskatās, kur tu tagad atrodies.
Estrogēna salā Ņujorkā? Proti...
Piedod.
Es neļaušu tev man sagrozīt smadzenes.
Es neļaušu tev likt man justies trakai. Skaidrs?
Tu neliksi man domāt, ka esmu traka.
ESMU GATAVA
Es to negribu.
Negribu.
Mazais, tiešām. Es tiešām...
Dievs.
Palīdzi man.
Es mīlu savu mazuli. Vairāk, nekā tu spēj iedomāties.
Es viņa dēļ atteikšos no visa.
Viņa dēļ atdošu savu dzīvību.
Sava vīra...
un tavējo.
Man žēl. Tiešām.
Tu biji Ņujorkā, kad iekāpi Vīlera laivā.
Un kādu laiku tu biji Īstriverā, pabrauci garam Raikersas salai.
Varbūt izbrauci zem Trogsnekas tilta.
Bet, kad tu tuvojies mūsu salai, tu iebrauci citādos ūdeņos.
Iebrauci to laivu citādā krastā.
Vai kāds ir tev teicis, ka tu runā mīklās?
Zini, amazones esot dzīvojušas Temiskiras salā,
un jūlnu tautai bija sala mirušajiem.
Tās ir maģiskas vietas,
kur ir citādi likumi nekā tavā pasaulē.
Un tu esi ienācis tādā vietā.
Labi, bet šī ir Nortbrazeras sala. Tā ir vieta, tā ir kartē.
Tā bija Nortbrazeras sala, līdz mēs to pārveidojām.
Skolas ēka?
Jā. Arī bibliotēka, lepojamies ar to.
Oho, ļoti forši.
Vai esi izsalcis?
Jā. Jā.
Zini, es agrāk gremdējos sapņos par laiku, kad Braians beidzot ies skolā.
Es būtu tas jukušais tēvs, kas izspiego un visus tracina,
un viņi gribētu saukt policiju, jo kāds dīvainis blenž caur logu uz bērniem.
Mēs visu laiku izspiegojam bērnus, neviens nesauc policiju.
Sociālie mediji. Indīgs slazds.
Cilvēki ar prieku ik dienu nodod savus mazuļus,
savus privātos, dārgos mirkļus, lai pasaule tos redz.
Jā.
Atstājot vaļā durvis nakts radībām.
Mēs šeit ieturam maltītes.
Kāpēc tāda izvēle?
Emma?
Kā, lūdzu?
Kāpēc tāda izvēle?
Tā, kur mēs viņu kristīsim?
Mēs vispār ne...
Kas nepiedzimst no ūdens un gara, nevar tikt glābts.
Glābts no kā?
Pasaules tumšajām radībām.
Un jūs tam ticat?
Es nezinu, kam es ticu.
Bet es zinu, ka es gribu izmēģināt visu,
lai parūpētos, ka ceļš ir vieglāks.
Jūs sakāt, ka sevi raksturotu kā garīgu, bet ne reliģiozu?
- Tā ir. - Jā. Un jūsu vīrs?
Ateists.
Un ko jūsu vīrs domā par to, ka viņa dēls tiks kristīts?
Viņš vēl nav pamodies.
Nu labi. Nu, nav nekā labāka par skaistu ceremoniju,
lai atmodinātu dvēseli un varbūt sadzirdētu aicinājumu.
Es skaidri atceros mirkli, kad dzirdēju Dieva balsi aicinām mani. Es...
Vai varat to izdarīt nekavējoties?
Es tikai gribu to ātri izdarīt, lai miers.
Labi, skaidrs. Jā. Protams.
Tad paskatīsimies plānotājā, labi?
Labrīt, dāmas.
Cik ilgi Emma te bija?
Ar pārtraukumiem pāris mēnešus.
Viņa reizi nedēļā atgriezās Ņujorkā.
Viņa redzēja, cik mūsu bibliotēka ir nabadzīga, un to papildināja.
Viņasprāt, dzīvei bez grāmatām nav jēgas.
Tā arī ir.
Viņa nespēja beigt būt bibliotekāre.
Tā tev. Paga.
Tā ir laba aukstā rītā.
Lūdzu.
Nu re. Kāda ir?
Tu būtu lielisks tētis.
Zini to?
Ar ko viņa braukāja?
Mums ir pašiem sava flote.
Tas ir pārspīlējums.
Mums ir traleris un vienvietīgā upes laiviņa ar airi.
Mirklīti. Ko? Nē, viņa neprata braukt ar laivu.
Jā. Dažreiz viņa izpeldējās.
Bet viņa nekad nepadodas. Tavai sievai ir gribasspēks.
Jā, to es zinu.
Tad visas tās sievietes, viņas...
viņas... to, ko izdarīja Emma?
Jā. Mēs visas.
Nu bet kas tie par bērniem, kurus pirmīt redzēju?
Dažām ir vairāk par vienu bērnu.
Kad viņas atbēga pie manis, viņas paņēma līdzi pārējos bērnus.
Sievietes te ierodas sērās un apjukušas,
un es viņām piedāvāju vietu, kur viņām ticēs.
Vai zini, cik maz sieviešu dabū šo vienkāršo dāvanu?
Tā dara brīnumus.
Apollo, vai tu aptver viņas neizmērojamo spēku?
To, ko tas prasīja?
Agrāk padomu sieviete nodeva sievietei.
Pasmeltu no viņas zināšanu akas. Kā mēs darām šo grūto lietu.
Es vēršos pie savas mātes, un viņa pastiepj man roku,
un viņa vēršas pie savas mātes pirms tam.
Viena nepārtraukta informācijas ķēde.
Kas iesniedzas arvien tālākā pagātnē.
"Bērni piedzimst - sapnis piepildās.
Bet sapņi ir feju pusdienas gardākās."
"Pie loga tās bērniņu miedziņā vēro.
Tas skaists tik ļoti - feju asaras pludo.
Mēs gribam, mums vajag. Mēs ņemam to līdzi.
Durvju aizbīdnis noklikšķ, un logs trīc."
- Tā grāmata ir šaušalīga. - Tā ir laba.
"Māte un tēvs gultā aizmiguši.
Kapam piemēroti, atpūšas kā nomiruši.
Fejas pie krūtīm to cieši turēs.
Tās to neatdos.
- Tās to cieši mīlēs." - "Cieši mīlēs."
Es nezinu, kāpēc tavs tēvs tev bērnībā lasīja šo grāmatu.
Es nezinu.
Bet tur ir patiesība.
Emma atvilināja tevi šurp, Apollo.
Pie patiesības, ja nebaidies to ieraudzīt.
Tu ar viņu nonāci vienā nejaukā pasakā.
Un neko nepalīdzētu, ja aizvērtu acis un iztēlotos ko citu.
Upe šķērsota. Atpakaļceļa nav.
Vismaz par vienu Viljamam bija taisnība. Mēs esam raganas.
Bet pateikšu, par ko vēl viņam bija taisnība.
Tas vīrietis tajā būrī saietas ar briesmoņiem.
"Dabūju viņu."
Tā bija rakstīts ziņā. Zem bildes, ar lielajiem burtiem.
- "Dabūju viņu." - Zini ko? Parādi man.
- Parādi. - Vairs nav.
- Parādi vienu... - Tu zini, tās...
- Jo nekad nav bijis. - Pošamies.
Mēs neiesim ar tevi uz baznīcu, Emma.
Droši vien gribi izdzīt ļaunos garus, nevis kristīt.
Forumā teica, ka varam mēģināt terapiju vai baznīcu, terapiju nevaram atļauties...
Tu tik runā par forumu.
Prieks, ka tu domā, ka bariņš vecu sievu var mācīt,
kā dzīvot un audzināt mūsu bērnu.
Bet zini, kur ir problēma, Emma?
Tā esi tu. Tu esi sasodītā problēma, skaidrs?
Aizej un iedzer kādu tableti vai ko.
Tu nesaproti. Bet sapratīsi.
Es viņai neticēju. Es domāju, ka viņa ir slima.
Un tagad?
Es nezinu.
Es nezinu, bet es gribu zināt.
Gribu.
- Es dabūju. - Met šurp.
Tev viss ir labi.
Jā.
Zini, tā teica mana sieva, kad man rādījās murgi.
O, ak vai.
Skrejriteņi ir viltīgi. Ei. Tev viss labi?
Lūdzu. Vajag palīdzēt?
Mani sauc Apollo.
Tā ir Geila.
Sveika. Gribi, lai palīdzu atrast plāksteri vai... nu, es varētu aiziet...
- Viņi te nesastop vīriešus. - Jā.
Tikai ne atkal.
- Paņem. - Jā.
Ei. Tev viss labi?
Nu re. Oho. Tu esi izturīga.
Viņa ir izturīga.
- Šķiet, esi atradis draugu. - Jā. Labi.
Nezinu, kur mēs ejam, bet...
- Ei. Man ar tevi jāparunā par Gretu. - Kāpēc?
Nu, tu zini, Viljams nogalināja savu meitu.
- Tā bija. - Jā, nu...
Sirsniņ, ej iekšā un atrodi grāmatu.
Labi. Nu, visas šīs sievietes ir izdarījušas kaut ko līdzīgu, jā? Tad...
Nē. Ne līdzīgu. Nepareizi.
Labi. Es tikai gribu to dzirdēt no viņas, jā?
Gribi, ne?
Ko? Iedod vīrietim brokastis, un viņš pateiks tev visu,
- ko grib? - Labi. Tas bija lūgums.
Skaidrs, Kala? Lūdzu.
Labi. Dienas laikā mēs pa upi nebraucam, bet šovakar Greta būs te.
Pēc vakariņām ir leļļu teātris, un, ja viņa gribēs ar tevi runāt,
tas būs īstais brīdis.
Paldies.
Ei. Ko tu lasi?
Izskatās pēc labas grāmatas. Drīkstu palasīt kopā?
Labi. Nu tā.
"Mēs gribam, mums vajag. Mēs ņemam to līdzi.
Durvju aizbīdnis noklikšķ, un logs trīc.
Māte un tēvs gultā aizmiguši.
Kapam piemēroti, atpūšas kā nomiruši.
Mazais ir prom, bet neuzzinās to viņi.
Šajā vietā nav dzīvības. Te skarbi un auksti.
Tagad kas jautrāks.
Tumsā aiz zirgiem mežā ballīti rīko.
Viesi it visi ir ģērbti pa smalko.
Mūzika skan, visi dejā griežas.
Bērnu viņu rokās Neķers slimības nevienas."
Man bija gailis Tas gailis mani iepriecināja
Es gaili turēju pie vecās ābeles
Par ko tu smejies? Tu man atgādini manu sievu.
Manu sievu.
Tev labi?
Lūdzu.
Man bija gailis Tas gailis mani iepriecināja
Es savu gaili noliku zem ābeles
Kas ir?
Piedod, es tikai...
Es nezināju, ka mans vīrs tik šausmīgi dzied, tas arī viss.
Ko?
Labi. Es nodziedāšu vēlreiz.
- Man bija... - Nē.
Tu tik slikti dziedi.
Bet es tevi mīlu.
- Vairs nedziedi. - Tā tas nenotiek.
Nedziedi.
Nāciet visi uz leļļu teātri, ir laiks.
Nāciet, bērni. Ieņemiet labas vietas.
Nāciet, leļļu teātris. Roko. Džoij. Zakarij. Aivij.
Nāciet. Nāciet. Pirmo rindu aizņems ātri.
- Labi. Leļļu teātris. Ei. - Nāciet visi. Ei.
Greta.
Kā iet Greisai?
Viņa ir pie maniem vecākiem.
- Viljams ir te? - Jā.
Viņš vienkārši tā uzradās?
Nu, viņš ieradās ar mani.
- Esat kopā ar viņu? - Nē...
Nu, es esmu Emmas...
Es esmu Emmas vīrs.
Viss kārtībā.
Esmu Emmas.
Visu laiku domāju, ka būšu tikusi no viņa vaļā.
Visu laiku iespraucas manā dzīvē.
- Zinu. - Viņš nerimsies.
Mēs piederam viņam, viņš tā domā.
Vai viņš... Vai viņš...
Nogalināja manu meitu?
- Viņš teica... - O jā. Lūdzu, pastāstiet, ko viņš teica.
Mēroju tālo gabalu šurp, lai jūs paskaidrotu viņa redzējumu.
Labi.
Viņš uzzināja manu jauno adresi. Atsūtīja man grāmatu.
- Grāmatu? - Kas nogalina lakstīgalu. Sabojāja to.
Ko?
Katrā lappusē ierakstīja vienu un to pašu.
Viņš iztukšoja manu kontu.
- Izņēma visu līdz pēdējam penijam. - Pag. Cik daudz...
Cik viņš izņēma?
Septiņdesmit tūkstošus.
- Ko? - Tas mērglis man nozaga 70 000 dolāru.
Ko viņš sarakstīja?
Viņas vārdu.
Agnese! Agnese!
Agnese. Katrā lappusē.
Viljam! Ei.
Viljam! Viljam, nāc ātri ar mani parunāt!
Mani tā nesauc, beidz tā teikt, nolādēts.
Sauc gan. Es nupat runāju ar tavu sievu.
Vai mana ģimene atkal būs kopā?
Viņa teica: "Viljams nozaga 70 000 $." Viņa teica, ka tu sabojāji to grāmatu.
Zini, es arī nezināju savu īsto vārdu.
Nezināju, kas es īstenībā esmu.
Ko?
Un tad es atradu vietu, kur es iederos.
Atradu cilvēkus, kuri mani saprata.
Varēju ar viņiem runāt tā kā ne ar vienu citu.
Un, kad es atradu savus cilvēkus, es noņēmu Viljama Vīlera seju.
Un apakšā es atradu savu īsto seju.
Un, kad mani draugi redzēja manu patieso būtību...
viņi man deva manu īsto vārdu.
Īstenībā, Apollo, tu jau to zini.
Kā es varu zināt?
Šāvakara vakariņu plāni,
mazulīša Braiana iedvesmota maltīte.
Vārīti dārzeņi.
Kinder Garten!
Tulkojusi Laura Hansone