Jei to neišmokė motina...
išmokys pasaulis.
Ei.
- Prie krioklio mačiau senutę. - Krioklio?
Taip.
Daugiau niekad neik į lagūną.
Kodėl?
Ji užkeikta.
Stipriai.
Ta skalbėja - ragana.
Ragana...
Jokiu būdu...
Negrįžk ten.
Ir niekad... niekad...
neleisk tai moteriai tavęs paliesti.
Moterų sugebėjimai yra mistiški.
Siaubinga paslaptis, daugiasluoksnė ir sudėtinga.
Galingos būtybės...
Jos nesupranta, ką daro moterys,
tad mėgina perimti jų galias, ištraukti jų unikalią šviesą.
Taip visuomet buvo ir bus.
Nes vidinė magija baugina.
Nematai? Pažvelk atidžiau.
Pažvelk atidžiau. Pažvelk atidžiau.
Neatsiklausei medžio.
Atsiprašau.
Galiu?
Gerai.
Gerai. Pasysiosiu.
Gerai.
Ji žvelgė į objektyvą kaip suknista ragana, Apolonai.
PRAUSIA AUŠROJE, PASLEPIA APGAULE.
NAMUOSE MIŠKE, DINGSTA AMŽIAMS GAMTOJE.
PAGAL VIKTORO LAVALO ROMANĄ
Prausia aušroje. Paslepia apgaule.
Namuose miške, dingsta amžiams gamtoje.
Apolonai?
Labas rytas, Perla.
Perla Volker
užaugo Meino pakrantėje, įkliuvo už vagiliavimą.
Stipriai geria. Turi vieną vaiką.
Ar pameni savo mokyklos talismano vardą?
Nes jei pamiršai, mielai pasakysiu...
Vakar vakare norėjau prileisti dujų ir padegti tave.
Tuomet sustojau ir pagalvojau: „Ne. Greta norėtų pati tą padaryti.”
Tad nusiunčiau valtį jos atplukdyti.
O kaip mano dukra?
Ta, kurią nužudei?
- Palauk. - Tu jos nepamatysi net po mirties!
- Palaukit. - Ragana. Kerėtoja.
Kiekvienas tavo žodis - melas.
Palauk. Sakei, kad jis nužudė savo dukrą.
Netiesa. Jis čia atėjo jų pasiimti.
- Tiesa, Viljamai? - Ji meluoja, mulki tu.
Ji naudoja kerus. Tą raganos ir daro.
Nusprendžiau tau suteikti dar vieną galimybę.
Kodėl?
Nenori?
Kaip man žinoti, kad jei išeisiu,
neprivarysit kulkų man į galvą?
Niekaip to nežinosi. Tai ką darysi?
Ema man apie tave papasakojo, Apolonai.
Ji sakė, kad atplauksi,
o aš atsakiau, jog tik pats dievas galėtų surasti mūsų salą.
Ir štai tu čia, kaip ji ir sakė...
Tik ji neminėjo, kad atplauksi ne vienas.
Suteiksiu tau antrą šansą. Trečiojo negausi. Ateik.
Nepamiršk manęs, Apolonai.
Nepamiršk manęs, brolau!
- Saugok galvą. - Po velnių.
Atrodo, tas vyrukas labai pasikeitė.
Jis buvo toks malonus.
Kas išties čia vyksta, po galais?
Jūs mane nužudysit? Nes jei ką, man nesvarbu. Man nusispjaut.
Tik prieš mirdamas norėčiau sužinoti, kas nutiko Emai.
Viskas paaiškės reikiamu metu,
neskubėkime, kad viskas būtų suprasta teisingai.
- Ji čia? - Ne.
O ar galėtumėt nusiųsti valtį, kad ją atgabentų, kaip Gretą?
Nėra valties, kuri galėtų atgabenti Emą iš ten, kur ji dabar yra.
Nėra valties, nėra automobilio, lėktuvo ar traukinio.
Ką tai reiškia?
Ji - ten, Apolonai.
Tačiau yra dalykų, kuriuos turi suvokti prieš ten patekdamas.
Kažkoks mistinis mėšlas. Kur ji?
Jaučiuosi ne taip, kaip tikėjausi...
Ne... Negalvojau, kad taip skaudės.
Didžiulis sielvartas
ir...
Klausyk, žinau, jog turiu tave besąlygiškai mylėti...
bet jaučiu paniką...
ir ji užgožia meilę.
Noriu tau pasakyti, kūdiki,
kad norėčiau tau būti geresne mama.
Bijau dėl mūsų.
Kas nutiks, jei mums nepavyks?
- Pats geriausias vakaras. - Pats geriausias.
Jo!
Atleisk, mielasis.
Jo! Gerai, metas puokštei. Ateikit.
Gerai. Noriu tikros kovos.
Tikrų Olimpinių žaidynių.
Žinau, kad stengsiesi, sesut.
Gerai. Ir jei pagausi, labai tave mylėsiu...
- Pasiruošusios? - Taip! Taip, pirmyn!
Gerai. Štai taip.
Myliu tave, Niujorke!
Kas nors paims.
Gaila, kad nepažinojai manęs tada.
Gaila, kad nepažinojai kitokios mamytės.
Norėčiau, kad ji būtų čia.
IŠMINTINGOS MAMOS
EMA PRADEDANČIOJI, PIRMASIS ĮRAŠAS,
TIKIUOSI, NEPASIRODYSIU BEPROTE,
BET AR JŪSŲ NEBUVO APĖMĘS JAUSMAS, KAD KŪDIKIS - NE JŪSŲ?
KAD GALBŪT KŪDIKĮ APKEITĖ
LIGONINĖJE... ARBA VĖLIAU?
NEŽINAU. JAUČIUOSI LYG NETEKUSI PROTO TĄ SAKYDAMA,
BET... MAN ATRODO, KAD MANO KŪDIKIS NĖRA MANO KŪDIKIS.
KEL NORI ATSIŲSTI JUMS ŽINUTĘ PRIIMTI - ATMESTI
AR GAUNI IŠNYKSTANČIAS ŽINUTES?
TAIP
APGAILESTAUJU.
GALIU TAU PADĖTI.
BET TIK JEI ESI PAKANKAMAI DRĄSI, KAD TAU BŪTŲ GALIMA PADĖTI.
Ką?
NEŽINOMAS NUMERIS: NEKLAUSYK RAGANŲ. HAHAHAHAH!
Eik tu šikt!
Šūdas!
Ema?
Viskas gerai.
Ei, tau viskas...
Mes tavęs nežudysime, Apolonai.
Nebent pats mus priversi.
Palengvėjo, bet drauge ir nepalengvėjo.
Čia tau.
Negali būti.
Mudvi su Ema praleidome daugybę ilgų vakarų besikalbėdamos.
Ema Valentain gyva ir sveika kažkokioje saloje.
Ne visai sveika. Tačiau gyva.
Ji papasakojo apie tavo tėvą, apie šią knygą, kokia ji tau svarbi.
Išdavė mano didžiausias paslaptis nepažįstamam žmogui. Nenuostabu.
Įdomu, kad ši istorija tau taip patinka.
- Kodėl? - Dėl to, kur atsidūrei.
Estrogenų saloje Niujorke? Noriu pasakyti...
Atleisk.
Neleisiu tau manęs apkvailinti.
Neleisiu, kad priverstum galvoti, jog išprotėjau. Aišku?
Nepriversi galvoti, kad išėjau iš proto.
AŠ PASIRUOŠUSI
Nenoriu.
Kūdiki, tikrai. Aš tikrai...
Dieve.
Padėk man.
Myliu savo kūdikį labiau už viską.
Viską dėl jo atiduočiau.
Atiduočiau savo gyvybę dėl jo.
Savo vyro...
ir tavo.
Man labai gaila. Tikrai.
Buvai Niujorke, įlipai į Vylerio jachtą.
Ir kurį laiką plaukei Rytų upe, praplaukei pro Raikerio salą.
Gal buvai po „Throgs Neck“ tiltu.
Bet plaukdamas į mūsų salą, tu įplaukei į kitus vandenis.
Prišvartavai jachtą prie kito kranto.
O tau niekas nesakė, kad kalbi mįslėmis?
Žinai, sakoma, kad amazonės gyveno Termės saloje,
o jalngai turėjo salą mirusiems.
Tai - paslaptingos vietos,
kur jūsų pasaulio taisyklės negalioja.
Ir tu patekai į tokią vietą.
Taip, bet čia - Šiaurės brolio sala. Ji pažymėta žemėlapiuose.
Tai buvo Šiaurės brolio sala, kol jos nepakeitėme.
Mokykla?
Taip. Ir biblioteka, kuria labai didžiuojamės.
Nieko sau, kietai.
Nori valgyti?
Taip. Taip.
Žinai, svajodavau, kai Brajanas pagaliau eis į mokyklą.
Būčiau tas išprotėjęs tėvas, kuris jį sektų ir visus nervintų,
ir jie norėtų iškviesti policiją, nes kažkoks keistuolis spokso į vaikus
pro langą.
Mes dabar visą laiką stebime vaikus, ir niekas nekviečia policijos.
Socialiniai tinklai. Nuodingi spąstai.
Žmonės kasdien mielai dalinasi savo kūdikiais,
savo asmeninėmis brangiomis akimirkomis, kad visi jas pamatytų.
Taip.
Palieka atviras duris naktinėms būtybėms.
Valgome ten.
Kodėl taip nusprendėte?
Ema?
Atleiskit?
Kodėl taip nusprendėte?
Taigi, kur jį krikštysime?
Mes iš tiesų neketinome...
Jei jis negims iš vandens ir dvasios, nebus apsaugotas.
Apsaugotas nuo ko?
Pasaulio blogio.
Ir jūs tuo tikite?
Nebežinau, kuo tikėti,
bet žinau, kad noriu išmėginti viską,
kad gyvenimo kelionė būtų lengvesnė.
Sakote, jog laikote save dvasinga, bet nereliginga.
- Taip. - Taip. O jūsų vyras?
Ateistas.
Ir kaip jūsų vyras jaučiasi, kad jūsų kūdikis bus pakrikštytas?
Jis dar nepabudo.
Ką gi. Niekas geriau neprižadins ir nepašauks sielos
nei graži ceremonija.
Puikiai pamenu akimirką, kai mane pašaukė Dievo balsas. Aš tik...
Ar turite laisvų vietų dabar pat?
Aš norėčiau viską kuo greičiau sutvarkyti.
Gerai, taip. Taip. Žinoma.
Pažvelkime į kalendorių, gerai?
Labas rytas, damos.
Kiek laiko Ema čia praleido?
Kokius du mėnesius su pertraukomis.
Ji grįždavo į Niujorką kartą per savaitę.
Ji pamatė, kokia tuščia ši biblioteka, ir ja pasirūpino.
Jai gyvenimas be knygų buvo nieko vertas.
Taip.
Ji negalėjo nebūti bibliotekininke.
Imk. Palauk.
Labai tinka vėsiam rytui.
Štai taip.
Štai taip. Ar skanu?
Tu būsi puikus tėtis.
Ar žinai?
Kaip ji važinėjo pirmyn atgal?
Mes turime savo laivyną.
Truputį perdedu.
Turime žvejybinį laivelį ir vienvietę valtelę su irklu.
Minutėlę. Ką? Ne, ji tikrai nemoka irkluoti.
Taip. Keletą kartų ji murktelėjo į vandenį.
Bet ji niekad nepasiduoda. Tavo žmona gana užsispyrusi.
Taip, žinau.
Taigi, visos tos moterys, jos...
jos, na... padarė tai, ką ir Ema?
Taip. Mes visos.
Na, o kaip vaikai, kuriuos mačiau?
Kai kurios iš jų turi daugiau nei vieną vaiką.
Tad kai ateina pas mane, atsiveda ir kitus savo vaikus.
Kai moterys čia patenka, jos būna nusiminusios ir pasimetusios,
o aš pasiūlau joms vietą, kur jomis bus tikima.
Ar žinai, kiek nedaug moterų gauna šią paprastą dovaną?
Tai sukuria stebuklus.
Ar supranti, kokią milžinišką jėgą ji turi, Apolonai?
Kiek tai kainavo?
Moterys patardavo viena kitai.
Dalindavosi savo išmintimi. Kaip nudirbti šį labai sunkų darbą.
Aš ateinu pas savo motiną, ir ji palaiko mane už rankos,
tada atsisuka į savo motiną ir motinos motiną.
Nepertraukiama informacijos grandinė.
Atgal, atgal ir atgal.
„Kūdikis - tai išsipildžiusi svajonė.
Svajonėmis fėjos gyvena.“
„Jos stebi pro langą miegantį kūdikį.
Vaikelis toks gražus, fėjos negali ašarų sulaikyt.
Mes jo norime, mums jo reikia. Mes jį paimsime.
Skląstį ištrauksim, ir langas atsivers.“
- Ta knyga tokia siaubinga. - Gera knyga.
„Motina ir tėvas savo lovoje.
Tarsi numirėliai miega giliai.
Fėjos priglaus jį prie krūtinės.
Ir nebeatiduos.
- Nes myli labai.“ - „Myli labai.“
Nežinau, kodėl tavo tėvas skaitydavo tau šią knygą vaikystėje.
Nežinau.
Bet čia rašoma tiesa.
Ema atvedė tave čia, Apolonai.
Kad pamatytum tiesą, jei išdrįsi.
Judu atsidūrėte gana bjaurioje pasakoje.
Ir negalėsite užsimerkti arba apsimesti, jog to nėra.
Jūs perplaukėt upę. Kelio atgal nebėra.
Viljamas neklydo bent jau dėl vieno dalyko. Mes - raganos.
Bet pasakysiu dėl ko jis dar neklydo.
Tas vyras narve susidėjo su pabaisomis.
„Pričiupau jį“.
Taip buvo parašyta žinutėje. Po nuotrauka.
- „Pričiupau jį“. - Žinai, ką? Parodyk man.
- Parodyk nuotrauką. - Nieko neliko.
- Parodyk, kur parašyta... - Jų nebėra. Pats žinai...
- Nes jų ir nebuvo. - Eime. Pasiruoškime.
Mes neisim su tavimi į bažnyčią, Ema.
Tu turbūt labiau nori egzorcizmo seanso, o ne krikštynų.
Forume rašė, jog galime išbandyti terapiją arba bažnyčią, bet terapijos neįpirksime.
Forume, sakai.
Džiugu, kad manai, jog šutvė senų bobų gali mums patarinėti,
kaip gyventi ir auginti vaiką.
Bet žinai, kur problema, Ema?
Tai - tu. Tu esi problema, bliamba, aišku?
Tai gal eik ir išgerk dar vieną tabletę, ką?
Tu nesupranti, bet suprasi.
Aš ja nepatikėjau. Galvojau, ji serga.
O dabar?
Nežinau.
Nežinau, bet noriu patikėti.
Noriu.
- Nešu. - Mesk man.
Viskas gerai.
Taip.
Taip man sakydavo mano žmona, kai sapnuodavau košmarus.
Vaje.
Su tais paspirtukais yra reikalų, ką? Sveika. Viskas gerai?
Štai. Tau padėti?
Mano vardas - Apolonas.
Čia Geilė.
Labas. Ar nori, jog padėčiau tau surasti pleistro, ar... Na, galėčiau nueiti...
- Taip. - Jos čia nemato vyrų.
Tik ne vėl.
- Štai taip. - Taip.
Ei. Viskas gerai?
Štai. Nieko sau. O tu tvirta.
Ji tvirta.
- Rodos, susiradai draugę. - Taip. Oho, gerai.
Nežinau, kur mes einame, bet...
- Noriu pakalbėti su tavimi apie Gretą. - O kam?
Ar žinai, kaip Viljamas nužudė savo dukrą?
- Nužudė. - Taip, na...
Mieloji, bėk į vidų, susirask knygutę, gerai?
Gerai. Visos šios moterys padarė kažką panašaus, taip? Taigi...
Ne. Ne panašaus. Netiesa.
Gerai. Tik noriu, kad ji pati man papasakotų, gerai?
Sakai, nori?
Ką? Paruoši vyrui pusryčius, ir staiga jis ima dėstyti
- savo pageidavimus? - Gerai. Tai buvo prašymas.
Ar galėčiau, Kel? Prašau.
Gerai. Dienos metu upe neplaukiojame,
bet Greta šįvakar atplauks čia.
Po vakarienės rodysime lėlių vaidinimą, tad jei ji norės su tavimi kalbėtis,
galėsi tą padaryti.
Ačiū.
Ei. Ką skaitai?
Atrodo įdomi knyga. Galiu paskaityti kartu?
Taip. Gerai.
„Mes jo norime. Mums jo reikia. Mes jį paimsime.
Skląstį ištrauksim, ir langas atsivers.
Motina ir tėvas savo lovoje.
Tarsi numirėliai miega giliai.
Mažylio nebėra, bet jie to nežinos,
jo vietoje - laumiukas, šaltas ir negyvas.“
„O dabar, kad būtų linksmiau.
Miške vyksta šventė, tamsoje už arklių,
svečiai visi pasidabinę.“
„Muzika groja, šokėjai sukasi.
Vaikui jų rankose niekad neatsibos.“
Turėjau gaidelį Tas gaidelis man patiko
Laikiau gaidelį Prie senos obels
Ko juokiesi? Primeni mano žmoną.
Mano žmoną.
Viskas gerai?
Štai.
Turėjau gaidelį Tas gaidelis man patiko
Išsiunčiau gaidelį Po obelimi
Kas?
Atleisk, aš tik...
Tik nežinojau, kad mano vyras šitaip nemoka dainuoti, ir tiek.
Ką?
Aišku. Padainuosiu dar.
- Turėjau... - Ne.
Ne.
Siaubingai dainuoji.
Bet aš tave myliu.
- Tik daugiau nedainuok. - Taip nieko nebus.
Nedainuok.
Visi ateikite į lėlių vaidinimą.
Nagi, vaikai. Sėskit.
Nagi, lėlių vaidinimas. Roko. Džoji. Zakari. Aive.
Eime. Vietų priekyje tuoj neliks.
- Taip. Lėlių vaidinimas. Taip. - Ateikit visi. Sveiki.
Greta.
Kaip Greisė?
Ji pas mano tėvus.
- Viljamas čia? - Taip.
Jis taip ėmė ir pasirodė?
Jis atplaukė su manimi.
- Tu su juo? - Ne...
Aš esu Emos...
Aš esu Emos vyras.
Viskas gerai.
Aš - Emos vyras.
Tik mąstau, kaip jo atsikratyti.
Jis vis randa kelią į mano gyvenimą.
- Suprantu. - Niekaip nepasiduoda.
Jis galvoja, kad priklausome jam.
Ar jis... Ar jis...
Nužudė mano dukrą?
- Jis sakė... - O, taip. Prašau, pasakyk, ką jis sakė.
Atplaukiau čia tam, kad paaiškintum man, ką jis galvoja.
Gerai.
Jis sužinojo mano adresą. Atsiuntė man knygą.
- Knygą? - „Nežudyk strazdo giesmininko“. Sugadino.
Ką?
Kiekviename puslapyje parašė tą patį.
Jis išgręžė mano sąskaitą.
- Išleido viską iki paskutinio cento. - Palauk. Kiek...
Kiek jis paėmė?
70 tūkstančių.
- Ką? - Tas šūdžius pavogė iš manęs 70 000 dol.
Ką jis užrašė?
Jos vardą.
Agnė! Agnė! Agnė!
Agnė. Kiekviename puslapyje.
Viljamai! Ei.
Viljamai! Viljamai, pasikalbėkim!
Mano vardas - ne toks, tad nekartok jo, bliamba.
Taip! Jis toks. Pakalbėjau su tavo žmona.
Mes ir vėl būsime šeima?
Ji pasakė: „Viljamas pavogė iš manęs 70 000 dol.“ Sakė, kad sugadinai knygą.
Žinai, aš irgi nežinojau savo tikrojo vardo.
Nežinojau, kas išties esu.
Ką?
Ir tuomet suradau savo vietą.
Suradau žmones, kurie mane suprato.
Galėjau su jais kalbėtis taip, kaip su niekuo kitu.
Ir kai suradau savo žmones, nusiėmiau Viljamo Vylerio veidą.
Ir po juo suradau savo tikrąjį veidą.
Ir kai mano draugai pamatė, kas išties esu...
jie man suteikė tikrąjį vardą.
Tiesą sakant, Apolonai, tu jį jau žinai.
Iš kur galėčiau žinoti?
Šio vakaro vakarienės planai,
patiekalas, kurį įkvėpė kūdikėlis Brajanas...
virtos daržovės.
Vaikų darželis!
Išvertė Akvilė Katilienė