Кого не навчила мати...
того навчить світ.
Гей.
- Я бачила стару жінку біля водоспаду. - Біля водоспаду?
Так.
Більше ніколи туди не ходіть.
Чому?
То нечисте місце.
Геть нечисте.
Та прачка - відьма.
Відьма...
Хай там що,
але не повертайтеся туди.
І нізащо, в жодному разі
не давайте їй себе торкатися.
Про здібності жінок повно міфів.
Ця таємниця занадто страшна, занадто складна й багатошарова.
Могутні істоти...
Вони неспроможні збагнути те, що роблять жінки,
тож намагаються забрати в них силу, вкрасти їхнє неповторне світло.
Завжди це робили. І завжди будуть.
Налякані їхньою внутрішньою магією.
Не бачите? Придивіться.
Придивіться. Придивіться.
Ти не спитала в дерева дозволу.
Вибач.
Можна?
Добре.
Усе. Я - відлити.
Добре.
Вона дивилася в об'єктив, наче довбана чаклунка, Аполло.
КУПАЮТЬ У СУТІНКАХ, ХОВАЮТЬ ОБМАНОМ.
У ЛІСІ ЯК ВДОМА, У ДИКІМ КРАЮ.
ПІДКИДЬОК
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ ВІКТОРА ЛАВАЛЯ
Купають у сутінках. Ховають обманом.
У лісі як вдома, У дикім краю.
Аполло!
Доброго ранку, Перл.
Перл Вокер.
Дитинство на узбережжі штату Мен, постійні приводи за дрібні крадіжки.
Пиячка. Мати однієї дитини.
Пам'ятаєш ім'я вашого шкільного талісмана?
Бо я можу нагадати...
Я вчора хотіла облити тебе бензином і спалити.
Але зупинила себе, бо подумала: «Ні, Ґрета захоче це зробити».
Тож я відправила по неї катер.
А що з моєю дочкою?
Тією, що ти вбив?
- Стривай. - І на тому світі її не побачиш!
- Стоп, чекай... - Відьма. Чаклунка.
Кожне твоє слово - брехня.
Чекай. Ти сказала, він убив дочку.
Але ж це не так. Він прийшов сюди по них.
- Так, Вільяме? - Вона бреше, недоумку.
Чаклує. Робить те, що й роблять відьми.
Я вирішила дати тобі ще один шанс.
Чому?
Не хочеш?
Як мені знати,
що ви мене не пристрелите?
Ніяк. Проте який у тебе вибір?
Емма казала мені про тебе, Аполло.
Що ти прийдеш.
А я відповіла, що треба бути богом, щоб знайти нас на цьому острові.
І ось ти тут, як вона й казала.
Тільки вона не попередила, що ти будеш не сам.
Я даю тобі другий шанс. Третього не буде. Ходімо.
Не забудь про мене, Аполло.
Не забудь про мене, брате!
- Бережи голову. - Чорт.
Цей тип геть змінився, я його не впізнаю.
Він був такий чемний.
Що ця вся херня означає?
Ви мене вб'єте? Якщо так, то мені байдуже. Байдуже.
Я лише хочу дізнатися перед смертю, що сталося з Еммою.
У належний час дізнаєшся.
Без поспіху, щоб уникнути непорозумінь.
- Вона тут? - Ні.
Пошліть по неї катер, як по Ґрету.
Жоден катер не забере Емму звідти, де вона тепер.
Жоден катер, жодне авто, жоден літак, жоден поїзд.
Та як це розуміти?
Вона десь там, Аполло.
Але ти мусиш дещо зрозуміти, перш ніж вирушиш туди сам.
Знов ця дурна містика. Де вона?
Відчуття зовсім не такі, як я очікувала...
Не думала, що буде так боляче.
Ця бездонна прірва відчаю
і...
Я знаю, що повинна любити тебе безумовно.
Але мене охоплює паніка.
І придушує любов.
Я хочу сказати, крихітко...
Хотіла б я бути кращою мамою для тебе.
Мені страшно за нас.
Що, як ми не впораємося?
- Найкраща ніч у житті. - Це точно.
Агов!
Вибач, любий.
Пора кидати букет. Підходьте.
Я хочу бачити справжнє змагання.
Влаштуйте мені Олімпійські ігри.
Сестро, не підведи.
Добре. А хто спіймає - того я люблю найбільше.
- Готові? Добре. - Кидай!
Добре, поїхали.
Я люблю тебе, Нью-Йорк!
Хтось підбере.
Шкода, що ти не знав мене тоді.
Коли твоя мама була іншою.
Жаль, що її вже нема.
МУДРІ МАМИ
ЕММА НОВАЧОК НА ФОРУМІ
МОЖЕ, ЦЕ БОЖЕВІЛЛЯ,
АЛЕ ЧИ ЗДАВАЛОСЯ КОМУСЬ ІЗ ВАС, ЩО ДИТИНА НЕ ВАША?
НІБИ ЇЇ ПІДМІНИЛИ
У ПОЛОГОВОМУ ЧИ РАНІШЕ?
Я ПИШУ ЦЕ Й САМА СОБІ ЗДАЮСЯ БОЖЕВІЛЬНОЮ,
АЛЕ Я ДУМАЮ, ЩО МОЯ ДИТИНА - НЕ МОЯ.
КЕЛ НАДСИЛАЄ ВАМ ПОВІДОМЛЕННЯ
ВИ ОТРИМУЄТЕ ПОВІДОМЛЕННЯ, ЯКІ ЗГОДОМ ЗНИКАЮТЬ?
ТАК
СПІВЧУВАЮ.
Я МОЖУ ДОПОМОГТИ.
АЛЕ ЛИШЕ ЯКЩО ВАМ ВИСТАЧИТЬ СМІЛИВОСТІ.
Що?
НЕВІДОМИЙ НОМЕР: НЕ СЛУХАЙ ВІДЬОМ. ХА-ХА!
Пішов ти.
Чорт!
Еммо?
Усе добре.
Може, тобі...
Ми тебе не вб'ємо, Аполло.
Хіба що змусиш.
Це заспокоює. І не заспокоює водночас.
Це тобі.
Не може бути.
У КРАЙ ОЗЕР І ДИКИХ ХАЩІВ
Ми з Еммою проговорили багато вечорів.
Емма Валентайн, жива й здорова на якомусь острові.
Не зовсім здорова. Проте жива.
Вона розповіла мені про твого батька, про цю книжку, яка вона тобі важлива.
Розказати мої найпотаємніші секрети геть незнайомій людині. Це в її стилі.
Цікаво те, наскільки ця історія тебе захопила.
- Чому? - Через те, де ти опинився.
На острові Естроген? Тобто...
Вибач.
Ти мене з розуму не зведеш.
Ти мене не переконаєш, що я божевільна.
Ти мене не змусиш думати, що я божевільна.
Я ГОТОВА
Я не хочу.
Чесно.
Маленький, я справді...
Боже.
Допоможи мені.
Я люблю свою дитину. Більше, ніж ти можеш уявити.
Я заради нього все віддам.
Навіть життя.
І життя чоловіка.
І твоє.
Мені шкода. Справді.
На яхту Вілера ти сів у Нью-Йорку.
Потім якийсь час плив по Іст-Рівер, минув острів Райкерс,
проплив під мостом Троґс-Нек.
Але, наближаючись до нашого острова, ти опинився в геть інших водах.
Ваша яхта пристала до геть іншого берега.
Тобі не казали, що ти говориш загадками?
Кажуть, амазонки жили на острові Теміскіра,
а в аборигенів йолнґу був власний острів мертвих.
То були магічні місця,
де не працювали правила твого світу.
Ти опинився саме в такому місці.
Але ж це Норт-Бротер-Айленд. Це реальне місце, воно є на мапі.
Це був Норт-Бротер-Айленд. Доки ми його не змінили.
Школа?
Так. І ще бібліотека. Наша гордість.
Непогано.
Їсти хочеш?
Так.
Я мріяв про те, як Браян нарешті піде до школи.
А я був би скаженим татусем: стежив би за ним, нервував усіх,
люди викликали б поліцію, бо якийсь тип витріщається на дітей крізь вікно.
Ми тепер постійно стежимо за дітьми, і ніхто не викликає поліцію.
Соцмережі. Отруйна пастка.
Люди радісно виставляють своїх дітей,
свої особисті, потаємні моменти на огляд всьому світу, щодня.
Це так.
Відчиняють двері створінням ночі.
Їдальня тут.
Що привело вас сюди?
Еммо.
Вибачте.
Що привело вас сюди?
Де будемо його хрестити?
Ми не планували...
Хто не родиться з води й Духа, тому не буде спасіння.
Спасіння від чого?
Від створінь темряви.
І ви в це вірите?
Я не знаю, у що я вірю.
Але я хочу спробувати все,
щоб зробити його шлях простішим.
Ви сказали, що ви людина духовна, але не релігійна?
- Так. - А ваш чоловік?
Атеїст.
І як він ставиться до ідеї охрестити сина?
Він ще не «прокинувся».
Добре. Що, як не гарні хрестини,
пробудить душу і, можливо, змусить почути поклик?
Я пам'ятаю момент, коли почув, як Господь кличе мене. Я...
Ми можемо зробити це сьогодні?
Я просто хотіла б закінчити якнайскоріше.
Ясно. Так, звісно.
Треба лишень глянути розклад.
Доброго ранку, дами.
Гей. Скільки Емма тут пробула?
Місяців два з перервами.
Вона їздила в Нью-Йорк раз на тиждень.
Бачила, яка мізерна в нас бібліотека, і поповнювала.
Для неї життя без книжок було не життя.
Так і є.
Вона навіть тут залишалася бібліотекаркою.
Це тобі. Чекай.
Те що треба, коли зранку холодно.
Скажи «а».
Отак. Як тобі?
З тебе вийшов би чудовий тато.
Ти це знаєш?
А як вона їздила туди-сюди?
У нас власний флот.
Я перебільшую.
У нас є траулер і одномісний човен.
Хвилинку. Вона не вміє плавати на човні.
Так, зо два рази довелося скупатися.
Але вона ніколи не здається. Дружина в тебе вперта.
Це точно.
То всі ці жінки - вони...
вчинили так само, як Емма?
Так. Усі ми.
А діти, яких я тут бачив до цього?
У деяких по кілька дітей.
Тікаючи до мене, вони беруть дітей з собою.
Жінки приходять сюди спустошені й розгублені.
Я пропоную їм місце, де їм повірять.
Знаєш, як мало жінок мають таке просте щастя?
Це творить дива.
Чи ти усвідомлюєш її неймовірну силу, Аполло?
Чого це їй коштувало?
Раніше знання передавалися від жінки до жінки.
Знання з колодязя жіночої мудрості про нашу найважчу роботу - материнство.
Мене за руку тримає моя мати.
А її тримає за руку її мати.
Безперервний ланцюг знань.
Що тягнеться, й тягнеться, й тягнеться.
«Діти - це втілені мрії людей.
Проте мрії - улюблена їжа фей».
«Дитя спить, а феї глядять у вікно
І плачуть: яке ж миловидне воно.
«Ти наша, дитино. Іди-но до нас».
У спальні вікно відчиняється враз».
- Дурна книжка. - Вона класна.
«Батько і мати в глибокому сні
На ліжку лежать, немов у труні.
А феї обіймуть дитя пречудове.
І вже не повернуть.
- Скупають в любові». - «Скупають в любові».
Гадки не маю, чому твій батько читав тобі в дитинстві цю книжку.
Не знаю.
Але книжка каже правду.
Емма воліла, щоб ти прийшов сюди, Аполло.
До правди, якщо наважишся її взнати.
Ви з нею опинилися в страшній казці.
І заплющити очі чи вдати, ніби це не так, уже не вийде.
Ти переплив ріку, вороття нема.
Принаймні в одному Вільям правий: ми відьми.
Але я скажу, у чому ще він правий.
Той чоловік у клітці водиться з чудовиськами.
«Попався».
Напис у повідомленні. Під фото, великими літерами.
- «Попався». - Покажи.
- Покажи фото. - Їх нема.
- Покажи хоч одне... - Ти знаєш - їх нема.
- Їх і не було. - Просто ходімо. Збираймося.
Ми не підемо до церкви.
Ти там, певно, домовилася про екзорцизм, а не хрещення.
Мені на форумі порадили або терапію, або церкву, а ми...
Знов той форум.
Хочеш розпитати зграю старих бабів,
як нам жити й ростити дитину?
Знаєш, у чому проблема, Еммо?
У тобі. Довбана проблема - це ти.
Іди ще якихось таблеток попий.
Ти не бачиш. Але побачиш.
Я їй не вірив. Думав, вона хвора.
А тепер?
Не знаю.
Не знаю, але... хочу дізнатися.
Хочу дізнатися.
- Знайшла. - Сюди.
Усе добре.
Ага.
Дружина мені так казала, коли мені снилися кошмари.
О боже.
Самокат - підступна штука. Гей. Не забилася?
Ось. Допомогти тобі?
Я Аполло.
Це Ґейл.
Дуже приємно. Знайти тобі пластир? Або я можу...
- Вони тут не звикли до чоловіків. - Ага.
Що, знов?
- Тримай. - Ага.
Забилася?
Отак. А ти сильна.
Сильна мала.
- Здається, у тебе новий друг. - Ага. Отакої.
Не знаю, куди ми, але...
- Слухай, я хотів поговорити про Ґрету. - Навіщо?
Розумієш, Вільям же вбив свою дочку?
- Саме так. - Отож...
Сонечко, біжи в будинок, візьми книжку.
Гаразд. Усі ці жінки вчинили щось подібне, так?
Ні. Не подібне. Помиляєшся.
Добре. Я просто хотів почути це від неї.
Та невже?
Варто пригостити чоловіка сніданком,
- а він уже командує? - Ні, це було прохання.
Добре? Кел, будь ласка.
Добре. Ми не плаваємо по річці вдень,
але ввечері Ґрета буде тут.
Лялькова вистава після вечері. Якщо вона захоче -
тоді й поговорите.
Дякую.
Гей, що читаєш?
Цікава книжка. Можна я теж почитаю?
Добре.
«"Ти наша, дитино. Іди-но до нас".
У спальні вікно відчиняється враз.
Батько і мати в глибокому сні
На ліжку лежать, немов у труні.
Вони й не помітять, що замість дитини
В колисці - холодне бездушне створіння».
«А в лісі - гульба. Між ялин на помості Танцюють, співають розряджені гості.
«Сопілка щебече, співає, як птах.
Дитя не зачахне у них на руках».
Був у мене півник Він подобався мені
Я тримав того півника Біля старої яблуні
Чого смієшся? Ти мені нагадала дружину.
Дружину...
Тримайся.
Отак.
Був у мене півник Він подобався мені
Я тримав того півника Під старою яблунею
Що?
Вибач, я просто...
Я просто не знала, що мій чоловік - такий жахливий співак.
Що?
Ну добре. Я заспіваю ще.
- Був у мене... - Ні.
Ні.
Спів - це не твоє.
Але я кохаю тебе.
- Не співай. - І не мрій.
Не співай.
Підходьте всі! Починається лялькова вистава!
Проходьте, сідайте де зручно.
Усі на лялькову виставу! Рокко, Джої, Захарі, Айві!
Поспішайте, бо не сядете спереду.
- Точно, лялькова вистава. - Проходьте всі.
Ґрета.
Як Ґрейс?
Залишила в батьків.
- Вільям тут? - Так.
Просто взяв і об'явився?
Він приплив зі мною.
- Ти з ним? - Ні...
Я по... Емму...
Я Еммин чоловік.
Усе добре.
Я до Емми.
Щойно подумаю, що його позбулась,
як він знов вдирається в моє життя.
- Розумію. - Не відстає.
Ми йому належимо - так він думає.
Чи він... Чи він справді...
Убив мою дочку?
- Він сказав... - О, так, слухаю уважно.
Я ж сюди припливла, щоб дізнатися його точку зору.
Добре.
Він десь дізнався мою нову адресу й прислав мені книжку.
- Книжку? - «Убити пересмішника». Спаплюжену.
Що?
Написав одне слово на кожній сторінці.
Він мене обчистив.
- Вивів з мого рахунку все до цента. - Чекайте. Скільки...
Скільки він вивів?
Сімдесят тисяч.
- Що? - Покидьок украв у мене 70 000 доларів.
Що він написав?
Її ім'я.
Аґнес!
«Аґнес». На кожній сторінці.
Вільяме! Гей!
Вільяме! Треба поговорити!
Це не моє ім'я, до біса його.
Як це не твоє? Я розмовляв з твоєю дружиною.
Моя сім'я буде разом?
Вона сказала: «Вільям украв у мене 70 000 і спотворив книгу».
Я теж не знав своє ім'я.
Не знав, хто я насправді.
Що?
А тоді я знайшов своє місце.
Знайшов людей, які мене розуміють.
З ким я міг поговорити так, як ні з ким раніше.
І коли я їх знайшов, то зняв личину Вільяма Вілера.
А під нею знайшов своє справжнє лице.
І коли друзі побачили істинного мене,
то дали мені моє справжнє ім'я.
Насправді, Аполло, ти його вже знаєш.
Як я можу його знати?
«Плани на вечерю?»
«На сьогоднішню страву надихнув малюк Браян:
варені овочі!»
Дитсадок!
Переклад субтитрів: Андрій Кисельов