Наслідок. Іменник.
Визначення: ефект, результат
значної, негативної події.
НЕВІДОМИЙ НОМЕР НОВЕ ПОВІДОМЛЕННЯ
«Тобі сказали викинути телефон.
Та хіба ж ти відмовишся від мене - єдиного, хто знає, що сталося?
Купають у сутінках. Ховають обманом.
У лісі як вдома, у дикім краю.
Купають у сутінках. Ховають обманом.
У лісі як вдома, у дикім краю».
...закінчується посадка
на пором біля пірса номер 16.
Пасажири, пройдіть на посадку.
Повторюю: закінчується посадка на пором...
Еммо.
Іди до мене.
Ми впораємося.
Пора. Тебе чекають.
Це твій єдиний шанс дізнатися, чи це все реально чи...
Чи я просто як мама?
Не сумнівайся в мені. Ідемо зі мною. Побачиш сама.
Ти знаєш, як вона сказала. Ти маєш бути сама.
- Благаю, Кім, іди зі мною. - Послухай.
- Я мушу тебе відпустити... - Ні.
...щоб повернути, Еммо.
Благаю, Кім. Будь ласка.
Я не віддам тебе на поталу.
Я люблю тебе!
КЕЛ ЯКЩО ВИСТАЧИТЬ СМІЛИВОСТІ
ЕММА: Я ГОТОВА
ПІДКИДЬОК
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ ВІКТОРА ЛАВАЛЯ
Вітаю.
Що сталося з моїм сином?
- Ходімо. - Не чіпай мене.
Де він?
Що ти побачила, коли зробила так, як тобі було сказано?
Сама знаєш.
Тоді й ти знаєш.
Ти не збожеволіла. Ти від початку мала рацію.
І що мені з того, якщо я й досі не знаю, де мій син?
Позбавляє страждань. І ілюзії того, що він живий.
Він живий. Я відчуваю.
Просто скажіть мені, де він.
Для кожної матері її дитя особливе.
Пішла ти.
Ти сказала мені, що як я позбудуся тієї істоти,
усе стане зрозуміло. Я отримаю другий шанс.
Другий шанс почати життя.
Кожна жінка тут почуває те саме.
- Ми співчуваємо. - Я повертаюся.
Мушу просити тебе не наражати жінок і дітей на небезпеку,
викриваючи нас зовнішньому світові.
Просиш чи наказуєш?
І те й те.
Нехай твої люди негайно відвезуть мене назад у місто.
Це неможливо. Відпустити тебе
в такому стані...
Пустіть!
Нехай трохи відпочине.
Пустіть!
Я тебе знайду.
Покидьки! Довбані покидьки.
Ні! Не чіпай...
Зараз тобі стане легше.
«Купають у сутінках. Ховають обманом.
У лісі як вдома, У дикім краю».
«Купають у сутінках».
КУПАЮТЬ У СУТІНКАХ ХОВАЮТЬ ОБМАНОМ
У ЛІСІ ЯК ВДОМА У ДИКІМ КРАЮ
Знаєш, коли помирає хтось з подружжя,
жінка стає вдовою, чоловік - вдівцем.
Дитина, втративши батьків, стає сиротою.
Але, здається, немає окремого слова
для матері, що втратила дитя.
Тому я так і хочу мати словник у бібліотеці.
Скільки ви мене вже так тримаєте?
Ти дуже давно не спала.
Скільки?
Певний час.
Я втрачаю час.
Ніхто не знає, куди їх забирають.
Знов ці ваші таємниці.
Жодна з жінок ще не знайшла свою дитину.
А вони, повір мені, шукали. Доки ноги не стерли до крові.
Доки вже не стало душевних сил.
Жодна не знайшла. Серед них і я.
Браян інший.
На жаль, ні.
Якщо мій чоловік живий, він мене знайде.
Треба бути богом, щоб знайти це місце.
Що ж, нехай.
Я мушу дізнатися, що це.
Кажеш, у вас є бібліотека?
Дуже скромна, м'яко кажучи.
Є щось про дерева?
Сцен не робитимеш?
Ні.
Тоді ходімо.
Скромна?
Лише необхідне.
Я можу дістати вам книг.
Дякую.
Але краще ти просто побудь тут. Познайомимося.
Поки ми не впевнимося в тобі. Ти розумієш.
Просто поспілкуйся з іншими жінками.
Погуляй. Подихай повітрям. Роздивися навколо...
Еммо, перша стадія горя - заперечення. Це нормально.
Кел, ти ніби читаєш мені лекцію.
Це зарозумілість, і вона капець як дратує.
Де той човен?
Сука.
А в лісі - гульба.
Між ялин на помості
Танцюють, співають розряджені гості.
Сопілка щебече, співає, мов птах.
Дитя не зачахне у них на руках.
Не знатиме старості, жалю чи горя,
Допоки у небі виблискують зорі.
Феї обіймуть дитя пречудове.
І вже не повернуть. Скупають в любові.
Повно човнів...
- Добре, я візьму. - Думаєш?
Слон.
Ага.
- Твій? - Ще ложку.
Перепрошую.
Ваші діти?
Так.
Ага.
У них була ще середня сестра.
Рейчел.
Де вони ховають човен?
- Не знаю. - Брешеш!
Усе добре.
У гаражі на південному сході острова.
Удачі.
Облиш її. Ти була на її місці.
Їй не вдасться.
Хай принаймні спробує.
Я бог Аполлон.
Це хлопчик.
Назвемо його Браян?
«Спочатку - любов».
БІБЛІОТЕКА ФОРТ-ВАШИНГТОНА
«У край озер і диких хащів». Ось ти де.
Медики знайшли дитину без ознак життя
й констатували її смерть.
Доля зниклої Емми Валентайн досі невідома.
Її вважають мертвою, оскільки було виявлено сліди її крові.
Батько, Аполло Каґва, був госпіталізований...
ДИТИНУ ВБИТО, МАТИ ЗНИКЛА
...з численними травмами.
«Треба бути богом...»
Поліція вивчає записи камер з прилеглої території,
а також розслідує
факт зливу фото с місця злочину.
Ну-ну-ну.
Ти повернулася.
Мені нікуди йти, поки не знайду куди.
Ви єдині на весь світ були в моїй шкурі.
І я обіцяла дістати книжки.
Так.
Дякую. Дуже.
Життя без книжок - не життя.
Цілком згодна.
«"А ти хто така?" - спитала Гусінь.
Початок розмови був не вельми підбадьорливий.
Аліса зніяковіло відповіла:
"Я й сама вже не знаю.
Тобто зараз я принаймні знаю, ким була зранку.
Але відтоді, здається, я вже кілька разів устигла змінитися".
"Як це так?" - суворо запитала Гусінь.
Гусінь і Аліса мовчки дивилися одна на одну.
Нарешті Гусінь вийняла люльку з рота...»
Знаєте, що таке люлька?
Знов?
Так не прочитаєш. Заплющ очі.
Бу!
Дякую за книжки.
Можна питання?
Не хочеш почитати з братом?
- Добре. - Ідіть на велике ліжко.
Добре. Ходімо.
Ти...
Ти нічого не знаходила,
коли дитина ще була з тобою?
Нічого не знаходила в колисці?
Не знаходила... що?
Дивне питання, знаю. Але чи не знаходила ти якихось
гілок, рослин чи чогось такого?
Так, це було дивно.
Я повсякчас знаходила якийсь бруд, землю.
А тоді...
листок.
Один листок. У самому кінці.
Він у тебе?
Ні, але ж то був просто листок.
Так.
Можу намалювати.
Дякую тобі, дерево.
Клен норвезький. Інвазійний вид.
Агресивне коріння оперізує навіть материнське дерево, душачи його.
Густа крона дає щільну тінь,
що перешкоджає проростанню інших рослин і квітів.
Це дерево - підступна сволота.
Я йду по тебе.
Мені потрібен інтернет.
На цьому острові немає жодних засобів зв'язку.
Ти ж писала мені.
Ми плаваємо на Саут-Бротер-Айленд і пишемо там з одноразових телефонів.
- Тоді мені знову знадобиться човен. - Це небезпечно.
Або ти мені дозволиш його взяти,
або я візьму сама, переступивши через твій труп.
Я привезу ще книжок.
Добре.
Я покажу зручніший маршрут до міста.
Але, Еммо, якщо натрапиш на поліцію,
якщо тебе заарештують - ти сама.
Ми не допоможемо,
і щоб про цей острів - ані слова.
Емма Валентайн.
Вітаю! Я Вілс.
Ми «люди-кроти», яких записали в міські легенди,
щоб совість не заїдала, коли витрачаєш штуку баксів на суші.
Я... не знаю, що сказати.
Очі не бачать - серцю не жаль. Нас влаштовує.
Я шукаю сина.
Ходімо. Ранок скороминущий.
Жарко тут.
Парові труби. Сорок градусів!
Саме те, щоб готувати стейки з кров'ю.
Це «Стара Джинні».
Пристебніться!
ТИ ТАМ, ДЕ МАЄШ БУТИ
Що це?
У нас тут вистачає всяких умільців.
Тож ми провели собі світло.
Облаштували поважне житло.
Це ж свиня.
Це Генрі. Вітаємо в комуні Ґранд-Сентрал.
Так, ми під вокзалом.
Давно ви тут?
Ми завжди тут були, люба.
Скільки є життя вгорі, стільки й тут.
Надземна й підземна цивілізація.
У нас тут є всі: темношкірі, білі, азіати, латиноамериканці,
старі, молоді, наркомани й ті, хто зав'язав,
гетеро-, гомо-, транс-, ЛГБТК+ і всі інші.
Це як місто в мініатюрі,
але в цих тунелях людей не ділять за расою, класом чи гендером,
томи ми кращі за містян.
Можливо, нижче нас нікого нема,
але й вище нас - теж, якщо розумієш, про що я.
Ми живемо за правилами.
ПРАВИЛА: НЕ КРАДЬ, НЕ КРИЧИ, НЕ ЗАВАЖАЙ
ДІЛИСЯ, НЕ ПОМИРАЙ В ТУНЕЛІ
Щоб жити тут, потрібне запрошення. Моє.
Їдемо далі!
Зараз на вулицях Нью-Йорка більше людей,
ніж за часів Великої депресії.
Колія 61. Чула про таку? Авжеж, ні!
Бо вона ж таємна.
Люблю історію. Її збудували для Рузвельта.
Вона веде до майданчика з ліфтом,
що підіймався безпосередньо в гараж «Волдорф-Асторії»,
бо він був прикутий до інвалідного візка.
А ось, диви.
Красень, чи не так?
Колись катав людей по Бродвею.
Але з'явилися машини, і він застарів. Це злочин.
Але тепер це мій дім.
Ніяких податків, рахунків.
Жаль, нема часу запросити тебе на чай
і вразити глибиною історичних знань.
КОЛИ ВІРИШ У ТЕ, ЧОГО НЕ РОЗУМІЄШ,
ТИ СТРАЖДАЄШ
Це комуна Колумбус-Серкл.
- Ось твоя вода! - Заберу, як повертатимуся.
- Вода? - У Центральному парку штучні водоспади.
Їх живить міський водогін.
Чиста питна вода для нас, недолугих.
Люди з тутешньої комуни збирають її для нас ночами,
а ми платимо їм тим, що самим удається дістати:
порножурналами, сигаретами, солодощами.
Егей! Обожнюю «Скітлс».
Далі колія вже під напругою, люба.
Ступай обережно.
Тпру! Притулися до стіни!
Забув про цю штуку.
Я знаю розклад поїздів напам'ять,
але нещодавно додали новий - його ще не вивчив.
Прикро, якби ти потрапила під потяг, не знайшовши...
- Як його звати? - Браян. Мого сина звати Браян.
Ти, мабуть, дуже за ним сумуєш.
Іноді я уявляю, що моя мати теж скрізь шукала,
хотіла дізнатися, що зі мною.
Це сумно.
Добре, ось 181-ша. Твоя зупинка.
Поводимося природно.
Я чекатиму на тебе за тими дверима.
Дякую за допомогу.
То було неважко. Я, бувало, з таким людям допомагав...
Але я не меценат, мені дещо потрібно.
У мене немає грошей чи...
«Подорожі Педро де Сьєса де Леона 1532 - 1550 рр.,
"Перуанська хроніка", частина перша».
Фанат історії.
- Поспішай. Ранок... - Скороминущий.
...дихає місяцю в потилицю.
МАПА ДЕРЕВ НЬЮ-ЙОРКА
Добре.
КЛЕН НОРВЕЗЬКИЙ
Звідки ж ти?
Надто рано. Чорт.
РОЗДРУКУВАТИ МАПУ
Так. Ні.
Серйозно, все гаразд, мамо. Я буду пізніше.
Я вже казала.
Так. Сьогодні інвентаризація.
Вони невдовзі приїдуть.
Добре. Люблю тебе. Бувай.
- Не стріляй! - Не кричи.
Не стріляй! Я не знаю!
Юрина.
Чорт!
Аполло, нам дуже шкода.
Усім так шкода! Де вона?
- Не знаємо. - Чесно.
Будь ласка, відпусти нас.
Люди просто так не зникають.
Зникають. Вона зникла.
- Ми нічого не знаємо. - Аполло.
- Вона казала, що дитина... - Не розказуйте мені!
Вона...
- Вона втомилася? Я теж! - Не треба, Аполло!
Гей, стій! Поліція!
Поліція! Ані руш!
Поліція!
Швидше!
- Ані руш! - Стій!
Зупиніться, мем!
Гей!
Вілс, жени!
Стояти! Поліція!
Дякую за книжку.
Молоко, цукор?
Довго думала.
Білок...
і цукорок.
Що тепер, Еммо?
Піду, коли смеркне.
Відвезу книжки й повернуся.
Мені...
Треба знайти й перевірити кожен клен у місті.
- Це все, що в тебе є? - Так. Це - і рядок з дитячої книжки.
«Купають у сутінках. Ховають обманом.
У лісі як вдома, У дикім краю».
Гадки не маю, що це.
Що ж, клен норвезький.
Вочевидь, він з Норвегії,
- тож звідти й почни. - Супер.
Серйозно, з Маленької Норвегії, що в Нью-Йорку.
- Що? - Кажу ж, я фанат історії.
А ти не слухаєш.
Оцей район, Форест-Гіллс у Квінзі, колись називався Маленька Норвегія.
Перші іммігранти оселилися там у 1825-му. І там є ліс.
«У лісі як вдома, У дикім краю».
Іди кажи всім до побачення.
Чекаю на тебе завтра ввечері.
Ага.
І якщо ти думаєш, що твоя мати тебе не шукала,
то ти геть здурілий.
Якщо вона ще жива - позбав її мук.
Ух ти. Тепер це справжня бібліотека.
Якщо я його знайду...
То даси знати.
У будь-якому разі ви мене більше не побачите.
Знаю.
Нехай хтось з людей Вілса поверне човен.
Кел, якщо мені не вдасться, але якось удасться синові,
якщо він мене шукатиме...
Якось...
Це його втішить.
Улюблена чоловікова книжка.
Батько читав її йому в дитинстві.
Скажи йому... Скажи Браяну,
що Аполло мріяв теж йому почитати.
Добре.
Ти вже думала, що буде, якщо ти його не знайдеш?
Де шукатимеш?
Браян у лісі.
Я тобі не прощаю.
Ти мене накачала.
Украла в мене час, який міг піти на пошуки.
Я дала тобі відпочинок і ясний розум.
У кожної медалі дві сторони.
Удачі тобі, Еммо.
Мама йде по тебе.
Переклад субтитрів: Андрій Кисельов