ŠIAURĖ PIETŪS RYTAI VAKARAI KUR DABAR BRAJANO NAMAI?
PAGAL VIKTORO LAVALO ROMANĄ
Amerikoje mes perrašome istoriją
ją ištrindami.
Ką darai? Stok! Išprotėjusi suknista kalė!
Tave reikia uždaryti!
Ką darai?
Tave reikia uždaryti, bliamba!
Paleisk mane! Prašau.
Prašau, mieloji.
„Jūs paskambinote Apolonui. Palikite žinutę.”
Skambinu tau jau tris dienas.
Nežinau, kur esi, Apolonai. Nežinau, kur tu esi.
Žmonės Niujorke nusiplauna. Tiesiogine prasme.
„The Elk Hotel” viešbutis veikia jau virš 100 metų.
Jis buvo pastatytas imigrantams, keliaujantiems pro Eliso salą.
Atėjau nutraukti sandorį.
Šimtas metų - tikra amerikietiškos sėkmės istorija...
...žinant, kad šis viešbutis buvo didžiausia skylė pasaulyje.
...buvo atrasta Mocarto simfonija.
Bavarijos viešoji biblioteka, kur ji buvo rasta,
teigia, kad visą simfoniją kaip manuskriptą surašė Mocarto tėvas,
norėdamas sutaupyti kopijavimui.
Naujai atrasta simfonija bus atlikta viešai gegužės 17 d.
- koncerto Bavarijoje metu. - O jis rimtai tave sužeidė.
Nepriklausomi tyrėjai vis dar aiškinasi,
ar dokumentas tikras.
Tačiau bibliotekos atstovas...
Aš pamenu.
Kuriam laikui?
Viską.
- Kuriam laikui? - Noriu 205 kambario.
Ne. Pažvelkit į kainas.
MAŽIAUSIAI 2 VAL. PRIIMAME TIK GRYNAIS
Visai nakčiai.
- Visai nakčiai? - Lesteris buvo pavargęs.
Jis dirbo tą darbą jau 20 metų.
Jo darbas buvo atskirti, kas yra gaujos narys, žmogžudys,
kekšė, narkotikų platintojas, suteneris.
Jis matė gaujų karus tiesiai prie savo durų.
Paaugliai... Ne, kūdikiai, buvo šaltakraujiškai žudomi ant šaligatvių.
Kuriam laikui?
Iš pradžių jis išeidavo ir nugramdydavo cementą.
Dabar jis buvo rusvai raudonas.
Septyniasdešimt penki.
Gaujos nariams ir žudikams kambarių neduodavo.
Čekį gausite išvykdama.
Visi kiti buvo laukiami.
Žinoma, jo sugebėjimai nebuvo tobuli.
Pavyzdžiui, kartą pasmaugė translytę moterį,
pakišo ją po lova su auksinės spalvos blizgančia suknia,
ir ją surado tik po dviejų savaičių.
- Keliese apsistosite? - Aš viena.
Viena, a?
Jos niekas nepasigedo. Ji buvo palaidota kaip nežinoma.
Viena.
Toje knygoje yra šimtai vardų.
Artinasi audra.
Taip, tikrai.
Atsiprašau. Pasitraukit, jei eina moteris.
Mes stebime savo sapnus kaip spektaklį.
Kas atliks vaidmenis, kad pasąmonė taptų sąmone?
Kas suvaidina visus vaidmenis?
Ir kodėl?
Ei! Neliesk. Užsikrėsi.
Lilijanai nereikėjo Apolono atleidimo.
Ji turėjo atleisti pati sau.
Ir tam reikėjo atidaryti šias duris.
1981 m. Niujorke buvo kruvini metai.
Netgi Lilijanai nepavyko išvengti smurto.
Tą dieną ji kai ką pamatė.
Ne, tėti!
Ir nebegalėjo pamiršti.
Tėti! Ne!
Ir tai ją dar labiau pakeitė.
Žinau, ką tu padarei, Lilijana. Žinau.
Tai tikrai versi mane laukti, a?
Taip. Tu vedi mane iš proto, ar žinai?
Taip, mielasis. Taip.
Iki.
Ji jau buvo čia buvusi. Tą vakarą. Tą siaubingą vakarą.
Šis kambarys saugojo paslaptį, kurią ji prisiekė saugoti.
Tačiau paslaptys išaiškėjo, ir už tai teks sumokėti.
„ELK HOTEL” VIEŠBUTIS - LILĖ ANA VEST
1988 M. SAUSIS
Tai - tavo tėvo dėžė.
Kažkas ją paliko prie durų.
KAI TIKI TUO, KO NESUPRANTI,
KANKINIESI
Taigi, papasakok dar ką nors.
Ką turėčiau papasakoti?
Na, negali nieko žinoti, kol nesužinai visko.
Tad viską.
KAI ŠITAI SKAITYSI, MANĘS NEBEBUS
Neįtikėtina, kas iš jos teliko.
Kas dabar, Lilijana?
Kas dabar, Lilijana? Kas tuomet?
Papasakokite savo istorijas, ir aš pasakysiu, kas esate.
Mirštantį žmogų ant rankų ji laikys dar ne kartą.
O jei jums patinka tikslūs skaičiai, tai šis kartas buvo pirmas iš trijų.
Tas virpulys baigsis drebėjimu.
Vienas žmogus pasitraukė, išsilaisvino,
sukūrė seisminį poslinkį šeimoje ir žemėje.
Bet kokia buvo laisvės kaina?
Ar ji buvo kalta dėl to, kas nutiko po to, kai ji paliko Ugandą?
Ar būtų galėjusi pakeisti
savo šeimos istoriją, jei būtų likusi?
Bet ji išvyko.
Po to Skerdikas perėmė valdžią iš Oboto,
ir išžudė jos žmones.
- ...jie turi mirti. - Jų visų neliko. Visų.
Koks dievas verstų žmones šitaip kentėti?
Koks dievas vestų ją tiek toli, kad dabar sunaikintų?
Mano dievas to nedarytų.
Arturai.
Lilijana jau seniai žinojo,
kad yra tikresnių dalykų už Viešpačių Viešpatį.
Ji prisiminė viltį.
Tą nežabotą viltį, kad Amerikoje viskas gali būti kitaip.
Niujorkas joje atvėrė plyšį, ir pro jį vėl įsiliejo šviesa.
Ji surado vietą svajoti.
Jos močiutė jai kartodavo, kad ji turi puikų balsą.
Galbūt galėtų dainuoti graudžias dainas
kokiame dulkėtame salone, apsirengusi blizgančia suknele.
Galbūt su kuo nors susipažintų, įsimylėtų, susilauktų vaikų.
Didi Amerika. Pažadėtoji žemė.
Apolonai, man patiko vieta. Aš ja patikėjau.
Matau, kuo nori būti Amerika, padaryčiau bet ką, kad būčiau amerikiete.
Bet kartais, dažniausiai,
ji vertė mane jaustis, tarsi turėčiau susitraukti.
Galvoti, ką sakau, kam šypsausi. Negaliu išsišokti, pykti.
Argi nematai?
Negaliu būti matoma.
Jis - ne mūsų kūdikis!
Apolonai, ar pakankamai dažnai sakiau tau, kad tave myliu?
Esu padariusi klaidų. Su tavimi jos tikrai nepadariau.
Bet aš užkroviau tau, net kai dar buvai mažas,
savo pačios... bėdas.
Nerimą.
Baimę.
Neišsišok. Nekalbėk garsiai.
Nepasakok juokelių. Bet ir nebūk pernelyg rimtas.
Nepritrauk dėmesio.
Nekrisk ant žemės parduotuvėje.
Tiesiog to nedaryk.
Apolonai, būdamas ketverių tu jau žinojai, ką reiškia gyventi baimėje.
Kai man buvo ketveri, labiausiai mėgau
rasti lauke savo močiutę prie didžiulio geležinio puodo, minkančią duonelę.
Nesi jos ragavęs? Minkštų, purių kepalėlių.
Karštų ir aštrių, su žiupsneliu kardamono,
trupučiu cinamono ir daug kokoso pieno.
Skanios duonelės neiškepsi, jei nesudeginsi aliejaus.
Kad burnoje pajaustum pasakišką skonį,
turi pridėti be galo svarbų ingredientą.
- Meilę. - Meilę.
Ji buvo žynė. Kiekvieną minutę paversdavo gyvenimo pamoka.
Lilijana, svarbiausia gyvenime yra tai, ką padarome dėl mylimų žmonių.
Lilijana, neleisk vyrui išvesti tave iš proto, nes jis mėgins.
Lilijana, jei nuspręsi suvalgyti šunį, pasirink riebesnį.
Jei mums pasisekė, visi prisimename virtuvę.
Šilumą ir kvapą to, kas buvo paruošta su meile.
Nesvarbu, kas esame, iš kur esame kilę,
viryklė arba geležinis puodas - visi turime šį palikimą.
Jei mums pasisekė.
Liko tik puodas.
Prašau, mieloji.
Lilijana, prašyk dvasių pagalbos,
jei išnaudosi visas savo jėgas.
Apolonai, niekad neiškepiau tau duonelės. Kodėl?
Nes norėjau, kad mėgtum maistą, kurį valgo visi amerikiečių vaikai.
Norėjau, kad priprastum prie makaronų su sūriu,
prie dešrainių ir sumuštinių su riešutų sviestu ir džemu.
Bet aš juos dariau su meile.
Žinau, ką padarei...
Artinasi audra.
Bėga vanduo! Kibirą!
Teka pro lubas, Lesteri. O aš turiu svečią, bliamba.
ESI TIKSLIAI TEN, KUR TURI BŪTI
Dabar taip juos vadiname?
Teks palaukti savo eilės, Andželika. Kai galėsiu, pažiūrėsiu.
Ko daugiau tikėtis, Lesteri. Kai galėsi, pažiūrėsi.
Ko čia skubėti, bliamba.
Jei tu žinotum, brangioji.
Suprantu, ką tai reiškia, šūdžiau.
- Aš noriu vaikų. - Atsiprašau?
Noriu būti geras vyras ir geras tėvas.
Manau, galėčiau. Tikrai.
Štai, mieloji.
Moterys patardavo viena kitai,
dalindavosi savo išmintimi. Kaip nudirbti šį labai sunkų darbą.
Aš ateinu pas savo motiną,
ir ji palaiko mane už rankos,
tada atsisuka į savo motiną.
Nepertraukiama informacijos grandinė.
Lilijana.
Kai susipažinau su tavo tėčiu, ore tvyrojo keista magija.
Mes abu buvome atvykę iš toli, aš - iš Ugandos, jis - iš Sirakjuso,
o įsimylėjome vienas kitą Niujorke.
Pataisysiu.
Mylėjau tavo tėvą.
Pataisysiu.
Nepasakysiu, kas yra romantiška meilė.
Niekad nejaučiau tikros laimės ar pasitenkinimo.
Drugeliai pilve? Niekad jų nejaučiau.
Tik tuštumas.
Kurias užpildė mano sūnus.
Žinau, kad nebuvau gera, Apolonai.
Sukroviau tiek daug ant vaiko.
Užkroviau tau savo laimės svorį.
Mylėjau tave labiau nei kada mylėjau save.
O kartais...
nekenčiau, kad myliu tave.
Bet mes, motinos, negalime taip kalbėti.
Dieviškas nepatogumas.
Sielvartas, širdgėla, apgailestavimas.
Nerimas dėl vaiko.
Ar esu pakankamai gera?
Mano galvoje esi įsisiurbęs kaip erkė.
Suvokiu, kad niekad nebegalėsiu nebūti motina.
Ar esu pakankamai gera mama?
Dabar pasirinkimo nebeturiu.
Nes, vaike, teturiu tave vieną.
Žinoma, turėjau vilčių ir svajonių.
Juk visi užaugame svajodami apie žvaigždes, tiesa?
Visas savo svajones atidaviau tau.
Gerai. Prieš pasakydama tai, ko nenoriu sakyti, papasakosiu apie jį.
Jį labai įskaudino motina, kuri nekentė jo.
Kai pagalvoju apie jį, savo mintyse apkabinu.
Tėvas buvo dar blogesnis.
Bet su motinos išdavyste jis niekaip negalėjo susitaikyti.
Turėjau įžvelgti pavojaus ženklą.
Bet nekreipiau dėmesio.
Tavo tėtis nuoširdžiai mylėjo tave, bet taip pat džiaugėsi
pasiekimais kitur, kur tavęs nebuvo.
- Aš pavydėjau. - Pareigūne Vestai, sveikinu
ir dėkoju už įspūdingą darbą.
Tavo tėvas turėjo daug daiktų.
Daugybę dėžių su daiktais.
Tarsi daiktai įrodytų, kad jo gyvenimas buvo prasmingas.
Daiktais jis užpildė tuštumą, kurią jam paliko nemylintys tėvai.
Sakoma, kad esame linkę kartoti tą patį.
Ir štai, jis pasirinko moterį, kuri irgi negalėjo jo mylėti.
Bet man jo reikėjo.
Reikėjo, kad paslėptų mano klaidą.
Kartais žiūrėdavau į jį ir galvodavau: „Nekenčiu tavęs.”
O kartais jis buvo vyras, kurį pasirinkau.
Nes, vaikeli, aš žinojau, kad jis tave mylės.
Nekreipiau dėmesio į intuiciją,
kuri sakė, kad kažkas su juo negerai.
Kažkas.
Nepastebėjau įtrūkimų, dėl kurių kilo drebėjimas.
Nesupratau, kodėl jis pasirinko mane.
Tobulai tinka.
Juk žinotum?
Jis man pasakė...
Siuntu ant tavęs taip, jog noriu trenkti į sieną taip, kad pirštai sutrupėtų!
Jis taip pat man sakydavo...
Tu taip stipriai man švieti, jog baigiu apakti.
Taip ir gyvenome tarp tų kraštutinumų.
Suknistas griūvantis miestas. Už ką mokame mokesčius?
Tu mokesčių nesi sumokėjęs nė cento.
Ponia!
Kažkieno sūnus.
Suprantu.
Kas atlieka vaidmenis?
Ir kodėl?
Ačiū. Aš bijau tamsos.
Rytas visuomet ateina.
Ėmiau manyti, kad manęs nebėra.
Čia rojus?
Priešingai.
Noriu atgauti pinigus.
Tikrai nemokėsiu už prakeiktą kambarį su skylėtomis lubomis.
Šviesą ir šilumą iš žvakių?
Niekas kitas tavęs nepriims, Andželika.
Eik tu šikt, Lesteri. Tu ir tavo suknisti atsikalbinėjimai.
Kur tavo mama?
Ji - Masačusetse.
Man jau gana.
Sakau tau, išeinu į „The Duchess” viešbutį.
- Nepasiilgsiu tavęs. - „The Elk Hotel” viešbutis -
tikras rojus tarakonams ir žiurkių šūdams.
„The Elk” viešbutyje sergi,
nes prisikvėpuoji dūmų ir pelėsių.
Paslaugų nėra. Ateini čia numirti.
- Ji niekad neišeina. - Šitas? Joks ne viešbutis.
Mano atsiliepimas. Nulis žvaigždučių! Nulis žvaigždučių, šūdžiau tu!
Ten, iš kur aš kilusi, jei susergi, tavimi pasirūpins šeimos nariai.
Ten, iš kur aš kilęs, raganas degindavo ant laužo.
Kaip čia atsidūrei?
Padariau klaidų.
Neturėtum būti vienas.
Ilgai negalėjau užmigti.
Kai mane kankina nemiga, įsivaizduoju, kad lova yra laivas.
Ir ji dreifuoja į jūrą.
Turiu gulėti pačiame centre, priglaudusi galūnes,
nes koks ryklys gali grybštelti ranką ar koją.
Nelabai ramina.
Gal ir ne.
Kodėl tu čia?
Žinau, ką padarei.
Galiu atnešti vandens?
Dar ko nors?
Ilgiuosi savo mamos.
Šiąnakt aš mirsiu.
Aš irgi.
Atvykau čia su Bilu.
Pasakiau savo mamai, kad apžiūrinėjame miestą.
O Bilas pasakė žmonai, kad išvyksta verslo reikalais.
Girdėjome apie tai. Tai plito mūsų bendruomenėje.
Bilas bijojo.
Nesakiau jam, kad ėmiau prastai jaustis.
Kuo toliau, tuo prasčiau, o mes turėjome bilietus į Lenos koncertą.
Trečioje eilėje. Pačiame priekyje.
Tad mintis, kad nepamatysiu jos „Stormy Weather”, žudė.
Svajonių gyvenimas jau vis tiek ėjo į pabaigą,
tad jei jos nepamatysiu, atrodys, kad viskas nieko nereiškė.
Visas tas pyktis, slapstymasis ir pasimetimas.
Atvažiavome autobusu.
Žmonės turbūt galvojo, kad jis - mano tėvas ar panašiai.
Tuomet tai nutiko.
Staiga, tarsi oras būtų pasikeitęs.
Kosulys labai pablogėjo,
o žmonės ėmė žiūrėti į mane šlykštėdamiesi.
Aš karščiavau ir siaubingai prakaitavau.
Mačiau jo žvilgsnį.
Tai nutiko prieš du mėnesius.
Apsistojome gražioje vietoje, ir tuomet paskambino jo žmona.
Skubus reikalas. Jis turėjo išvykti, bet žadėjo grįžti.
Turėjo suspėti į Lenos koncertą.
Ir kai negrįžo...
Aš tiesiog... Nuniokojau tą kambarį kaip kokia apsvaigusi roko žvaigždė,
ieškodamas tų bilietų.
Niekur negalėjau jų rasti.
Neturėjau daug pinigų. Vis atsijungdavau.
Žinojau, kad turiu išnaudoti likusius pinigus.
Žinojau, kad turiu.
Turėjau sėsti į autobusą ir grįžti.
Bet negalėjau to padaryti.
Negalėjau.
Negalėjau taip pasielgti su savo mama.
Įsivaizduok, kaip ji sureaguotų.
Kai pamatytų tą tobulą kūną, kurį ji atvedė į šį pasaulį,
pūvantį ir yrantį.
Tad susiradau šią vietą ir atidaviau Lesteriui visus likusius pinigus.
Suprantu, kad jis turi žmoną ir viską.
Suprantu.
Bet labai norėjau...
Labai norėjau...
Aš nieko prieš, jei mano gyvenimas pasibaigs šiame kambaryje.
Bet labai norėjau pamatyti ją, dainuojančią „Stormy Weather”.
Kad būčiau galėjęs matyti tą vaizdą...
būčiau įsivaizdavęs jį paskutinę minutę.
Supranti?
Įsivaizduočiau, kaip Lena traukia tą paskutinę natą
prieš nusileidžiant uždangai.
Saldžių sapnų.
Ne. Ji nesimeldė.
Mano dievas to nedarytų.
Andželika!
Padėkit.
- Ei, žmogau! Eik lauk! - Ei! Paleisk.
- Paleisk ją. - Tu čia niekuo dėtas.
Niekas tavęs niekad nebepamatys.
- Atsidursi... - Aš sumokėjau.
...upės dugne, įkalintas lagamine. Kelkis!
- Kelkis! - Ei.
Ei, žmogau. Nagi.
Ei. Bičiuli! Nuleisk ginklą!
Įstatysiu tau kulką į kaktą.
Jei neišeisi, matai tą dėmę ant sienos?
Iš tavęs irgi liks tik tiek.
Dabar nešdinkis! Eik!
Andželika. Viskas gerai.
Viskas gerai. Tu su manimi.
Viskas gerai. Viskas gerai. Jo nebėra.
Aš su tavimi.
Kas mane suras?
Manęs nėra.
Esi. Aš žiūriu į tave. Esi tiksliai ten, kur turi būti.
Aš su tavimi.
JEI LAUKI ŽENKLO, JIS ČIA.
Kas jai nutiks?
Ką ji pasakys Apolonui?
Kaip jam pasakys?
Aš tave surasiu!
Kas tau padės treniruotis krepšinį?
Kas išmokys amerikietiškų sporto žaidimų taisyklių?
Aš galiu tave išmokyti statyti smėlio pilis.
Pakeisti lemputes.
Išimti vorus iš vonios.
Bet rankdarbiai mokykloje Tėvo dienos proga?
Kas, jei man kas nors nutiks?
Kas, jei numirsiu naktį?
Niekas tavęs nepasiges.
Nes nežinos, kad esi vienas.
Kaip pasakyti vaikui, kad jo tėvas nebesugrįš?
Apolonai, tu manei, kad jis tavęs nenorėjo,
tačiau buvo priešingai.
Jis be galo tavęs troško.
Tu taip stipriai man švieti, jog baigiu apakti.
Noriu paaiškinti.
Man reikia paaiškinimo.
Buvo labai karšta diena.
Ir drėgna.
Įsėdome į tramvajų, vykstantį į Ruzvelto salą, paiškylauti prie vandens.
Salotos su tunu.
Gana nuobodu, ką?
Ką pasakei?
Nieko.
Ir tai buvo pirmas kartas, kai jis nepasakė kažko panašaus į:
„Ak, Lilijana, tu tokia graži.”
„Lilijana, tu kaip rožė.”
Ei, Lilijana, ar žinai, kad visa ši sala kadaise buvo beprotnamis?
- Ne. - Taip.
Dabar čia - prašmatnūs apartamentai.
Juose gal vaidenasi, a?
Ei, ar matai
tą švyturį?
Tas švyturys
šviesdavo laivams, atplukdantiems bepročius.
Žinai, tu irgi kiek išprotėjusi.
Tu irgi ne viso proto.
Turėčiau tave čia palikti. Galėčiau.
Žinai, kažkada
vyrai išsiųsdavo ten savo žmonas, dėl, na, masturbavimosi
arba dėl menstruacijų, ar netgi rūkymo.
Tik kad nejuokinga, tiesa?
Jei tu būtum viena iš tų moterų?
Knygos skaitymas, negeras vyro elgesys, tingėjimas,
politinis jaudulys, astma, bloga kompanija.
Žinai, jei tau kažkas nutiktų, niekas nesužinotų.
Tavo šeima ir panašiai, nes jų nėra.
Kaip liūdna.
Tai nuskambėjo kaip grasinimas...
Rodės, manyje užsitrenkė kažkokios durys.
Buvau pati kalta,
kad neįsiklausiau į žodžius, pasakytus prie salotų su tunu
ant Ruzvelto salos pakrantės.
Jo ir jų.
Artinasi audra. Artinasi audra.
Artinasi audra.
Jei galėčiau tave ko nors išmokyti,
tai ieškoti ženklų.
Jis pasakė...
Tavęs nėra.
Atsiprašau?
Ėmiau gyventi baimėje.
Nors jis nieko blogo nepadarė.
Apolonai, žinok tai.
Kol nepasakė...
Apolonas pagaliau užmigo.
Tuk tuk.
Kas ten?
Mirtis.
- Kartais, kai būdavau liūdna... - Na ir kas?
- Tuk tuk. - ...jis pasakodavo man juokelius.
- Kas ten? - Mirtis.
Na ir kas?
Jis buvo labai mielas.
Kas ten?
Mirtis.
Na ir kas?
Na ir viskas.
Ei, Lilijana.
Būsiu su tavimi, kol pavirsime į dulkes.
Kodėl man tai atrodo lyg grasinimas?
Jis surado čekį ir tiesiai jos paklausė.
Ji prisiekinėjo, jog nežino,
iš kur pas ją atsidūrė tas čekis iš „The Elk Hotel” viešbučio
9-os ir 42-os gatvių sankryžoje.
- Mes tik susipažinome, Lilijana. - Nežinau, iš kur tas čekis.
Romanas susmirdusiame viešbutyje?
Juokinga.
Jis galvojo, kad tai nutiko su jos bosu.
Čarlzas Blekvudas.
Kurgi ne.
Tarsi ji būtų norėjusi leisti laiką tokioje vietoje
su tokiu žmogumi.
Jis - vedęs.
Turi du vaikus.
Tikrai? O tu daug apie jį žinai, ką?
Jis laiko jų nuotrauką ant stalo.
Sakei, jis beldė į duris.
Tuk tuk.
Grįžau į darbą, kai tau tebuvo du mėnesiai.
Privalėjau.
Buvau išsekusi, nes naktimis keldavausi tave pamaitinti,
dienomis dirbdavau ir grįždavau namo.
Aš pykau.
Koneveikdavau jį.
Atsiribodavau.
Planuodavau. Suplanavau savo dingimą.
Apolonai, jei kada turėsi vaiką,
žinok, kad žiauriausia yra atskirti jį nuo motinos kelių mėnesių
ir liepti jai grįžti į darbą.
Niekad to nedaryk, Apolonai.
Jei nenori pamatyti beprotybės.
Tuk tuk!
Mes apsigyvenome atskirai.
Tas aišku.
Ir tuomet pamačiau jį iš tiesų.
Tau šakės, mergyt.
- Prižadinsi mano kūdikį. - „Mano kūdikį”?
Siaubingai bijojau, kad jis atims iš manęs vaiką.
Kad niekuomet tavęs nebepamatysiu.
Atrodė, kad viską praradau.
Jis - amerikietis, kuriuo aš taip trokštu būti.
Jis turi galią.
Tu kaip mano motina.
Skaudu tą girdėti.
Gavau randą, kurių jau turiu ne vieną,
mane apėmė panika.
Jis kalba su manimi atsargiai, nes galvoja, kad esu beprotė.
Jis turi tuo tikėti, kad galėtų manęs atsikratyti ir pasiimti tave.
Norėčiau pasakyti...
Eik tu šikt! Kas manai esi?
Bet negaliu.
Norėčiau trenkti jam į veidą,
bet jis - amerikietis.
Niekas tavęs neieškos, Lilijana. Ar supranti?
Paprasta. Niekas tavęs neieškos, nes neliko nė vieno, kas tave mylėtų.
Ir tuomet prasidės žemės drebėjimas.
Jis atvyks tavęs aplankyti. Šeštadienį, ir suras viešbučio čekį.
Neįsivaizduoju, kur jis jį rado, nebent pats viską ir suplanavo.
Jis pyksta, nors mudu jau nebesame kartu.
Jis eina iš proto.
Net vena tvinksi ant jo kaklo. Jo akys dega.
Sako, kad jei jis negali manęs turėti, niekas neturės.
Joks kitas vyras neaugins mano sūnaus!
Tavo sūnaus?
Mano sūnaus. Aš paduosiu tave į teismą.
Aš tave sunaikinsiu, Lilijana.
Gali atsisveikinti. Viskas baigta.
Niekad taip nedaryčiau! Negalėčiau! Niekad nedariau!
Nė nerasčiau tam laiko!
Kodėl apskritai turėčiau miegoti su savo bosu?
Melagė!
Tu visa spindi, Lilijana.
Esi tokia, kokia nori, kad tave matytų.
Ir vieną dieną grįžau namo.
Parnešiau tau „Happy Meal” rinkinį.
Tu visuomet pirmiausia suvalgydavai bulvytes.
Grįžau namo...
ir pamačiau tai, ko niekad nepamiršiu.
Išjungiau šviesą.
Mūsų lova virsdavo laivu, kai negalėdavome užmigti.
Bet tu, Lilijana, tu buvai ryklys.
Policininkas?
Baltaodis policininkas, kodėl?
Jie sudegins ją už tai, ką ji padarė. Jie ją pradangins.
Esi suknista melagė!
Bet jis - amerikietis.
Kaip moterys iki jos ir raganos iki jų.
Ateinu!
Atsakymas - ne.
Niekad nebūsiu pakankamai gera.
Tokia, kokia noriu būti mama, aš niekad nebūsiu.
Ką iš tavęs atėmiau, sūnau.
Mamyte!
Ką ištryniau.
Esu tokia mama, kaip jis sakė...
Esu tokia mama...
- Esu tokia mama... - Ei!
Ne.
Lilijanos istorija baigiasi ne taip.
Ji įėjo į vidų ir uždarė langą.
Įsivaizduok, kaip reiktų paprašyti, kad nugramdytų tave nuo šaligatvio.
Negaliu.
Ji įėjo į vidų. Dieve mano.
Kas tu?
Šiame pasaulyje yra daug blogio.
Bet joks blogis to nevertas.
Brajanas Vestas nelaimi!
Tiesiog tamsi naktis sielai.
Lilijana prarado ryšį su aukštesnėmis jėgomis.
Sunki naktis iššaukė dvasias.
Tu - Dievas?
Dievas moteris?
Taip ir žinojau.
Atėjai mane nubausti?
Lilijana, prašyk dvasių pagalbos,
jei išnaudosi visas savo jėgas.
Manai, kad tave reikėtų nubausti, Lilijana?
Ar visą laiką taip jauteisi?
Nes išvažiavai.
Nes išgyvenai.
Nes melavai savo vyrui ir vaikui?
Už viską, ką padarei?
Ar tave reikėtų nubausti?
Aš tikėsiu.
Pažadu, aš tikėsiu.
Šventa Marija, malonės pilnoji.
Viešpats...
Tu pagirta...
Šitos nežinau.
Ketinai palikti savo sūnų vieną šiame pasaulyje?
Ar turėtum būti nubausta?
Sutarkime.
Prašau, viską padarysiu.
Ar pasakysi man, ką daryti?
Lilijana norėjo sužinoti, ar dar kur nors kokia kita moteris
klūpo ant kelių
ir tariasi dėl savo sūnaus, gulinčio 200-ajame kambaryje.
Aš neišeisiu.
Aš esu jo motina.
Tik to tenoriu.
Būsiu gera motina.
Pažadu.
Būsiu geriausia, kokia tik galiu būti.
Padarysiu bet ką.
Jei tik leisi man išpirkti kaltę.
Jei kažkaip išsisuksiu.
Tie sandoriai
yra tikri.
Tik Lilijana nežinojo, kad po 35-erių metų nuo tos dienos
Apolonui Kagvai teks sumokėti kainą
dėl šio jo motinos susitarimo šiame kambaryje.
BRAJANAS KAGVA MYLIMAS SŪNUS
Ką pasakei?
Nieko.
Dievai pasiims tai, kas jiems priklauso.
Tu atsidursi upės dugne,
įkalintas lagamine.
Ir tuomet Lilijana staiga suvokė.
Atsakymas į jos problemą visuomet slypėjo šiame kambaryje.
Jai nereikėjo prisipažinti.
Jai nereikėjo iškviesti policijos.
Jai nereikėjo pasakyti Apolonui.
Ji pati galėjo viso to atsikratyti.
Aš žinau, ką tu padarei, Lilijana. Žinau!
Tylėk!
Tu nelaimėsi, šūdo gabale.
Lilijana suvokė,
kad niekam nereikėjo to žinoti.
Niekada.
Ji bus labai atsargi.
Ji nusprendė suvalgyti šunį,
ir jis buvo tikrai riebus.
Bet nepaisant visų kalbų,
Brajanas irgi neturėjo žmogaus, kuriam rūpėtų, gyvas jis ar miręs.
Nėra nieko, ko negalėtume padaryti...
Dėl tų, kuriuos mylime.
Lilijana prisiminė seniai duotą pažadą.
Kurį jau buvo pamiršusi.
Niekad neleisiu, kad tau kas nutiktų.
Saugosiu tave iš visų jėgų.
Kiek tik pajėgsiu.
Ir ji išpildė pažadą.
Ji buvo motina, kokia prisiekė būti.
Žiūrėk, saulės spinduliai.
Metas vėl uždegti šviesą.
JEI LAUKI ŽENKLO, JIS ČIA.
Lilijana pagaliau patikėjo, kad reikalai pasitaisys,
ir bus geriau nei buvo nuo tos dienos, kai ji įžengė į šią šalį.
Ji jautėsi amerikiete.
ŠI PASAKA PRASIDEDA PER DIDĮJĮ ŠIUKŠLININKŲ STREIKĄ 1968 M.
SAUSIO MĖNESĮ NIUJORKO ŠIUKŠLIŲ IŠVEŽĖJAI
ATSISAKĖ IŠVEŽTI ŠIUKŠLES AŠTUONIAS DIENAS IŠ EILĖS.
ŠIMTAS TŪKSTANČIŲ TONŲ ŠIUKŠLIŲ NUGULĖ ANT GATVIŲ
IR ŠALIGATVIŲ.
ŽIURKĖS RYTAIS LAKSTĖ DRAUGE SU BĖGIKAIS.
ŠIUKŠLIŲ LIEPSNOS PRIPILDĖ ORĄ.
PENKI RAJONAI BUVO NURAŠYTI... - V
LILĖ ANA VEST ČARLZAS BLEKVUDAS
Reikia paminėti, kad pirmasis Lilijanos vaikas
ir vienintelis vaikas
buvo pradėtas labai gražiai 1977 metais.
Amerikoje mes perrašome istoriją ją ištrindami.
Tačiau istorija neliks palaidota,
susitarimai negali būti atšaukti,
o dievai atsiims tai, kas jiems priklauso.
Išvertė Akvilė Katilienė