KOLÍSKA PRÁZDNOTOU ZÍVA, KDE SA MALÝ BRIAN SKRÝVA?
PODHODENEC
PODĽA ROMÁNU VICTORA LAVALLA
V Amerike históriu prepisujeme
tým, že ju vymažeme.
Čo robíš? Prestaň! Štetka bláznivá!
Treba ťa zavrieť!
Čo to robíš?
Doriti, nech ťa zatvoria!
Pusti ma! Prosím.
Páči sa, zlatko.
„Tu Apollo. Nechajte odkaz.“
Snažím sa ti dovolať už tri dni.
Neviem, kde si, Apollo. Neviem, kde si.
Z newyorských vôd sa vyplavujú ľudia. Doslova.
HOTEL LOS
Hotel Los bol otvorený už vyše 100 rokov.
Vybudovali ho pre imigrantov, ktorí prechádzali cez Ellis Island.
Prišla som zrušiť dohodu.
Sto rokov je naozaj americký sen...
keďže toto je najhorší hotel na svete.
...symfóniu od Mozarta.
Bavorská štátna knižnica, v ktorej sa symfónia našla,
tvrdí, že celá bola zapísaná Mozartovým otcom,
aby ušetrili náklady za pisára.
Novoobjavenú symfóniu zahrajú 17. mája
- v Bavorsku. - Pekne ťa dostal.
Vyšetrovatelia sa stále snažia potvrdiť
pravosť dokumentu.
Hovorca knižnice však povedal...
Toto si pamätám.
Na ako dlho?
Celé.
- Na ako dlho? - Chcem izbu číslo 205.
Nie. Tam sú ceny.
MINIMUM DVE HODINY IBA HOTOVOSŤ
Na celú noc.
- Celú noc? - Lester bol unavený.
Za týmto pultom pracoval už 20 rokov.
Jeho prácou bolo rozlišovať člena gangu od vraha,
prostitúta, dílera či zákazníka.
Priamo pred dverami sledoval vojny gangov.
Pubertiaci... Nie, deti bez zmyslu zomierali na chodníku.
Na ako dlho?
Na začiatku chodil drhnúť asfalt.
Teraz už mal farbu hrdze.
Sedemdesiatpäť.
Členovia gangov a vrahovia izbu nedostali.
Lístok dostanete pri odchode.
Ostatní boli vítaní.
Samozrejme, vždy človeka nezaradil správne.
Ako vtedy, keď zaškrtili trans ženu
v zlatých, trblietavých šatách, a napchali ju pod posteľ,
kde ju našli až o dva týždne.
- Koľkí? - Len ja.
Ste sama, hej?
Nikto po ňu neprišiel. Pochovali ju bez mena.
Sama.
V tejto knihe sú stáročia mien.
Prichádza búrka.
Áno, prichádza.
Prepáčte. Dáme sa máte uhnúť.
Všetky sny si obsadíme sami.
Kto naplní každú rolu, aby sme nevedomé prebudili k vedomiu?
Kto hrá každú rolu?
A prečo?
Hej! Nechytať. Je to nákazlivé.
Lillian nepotrebovala Apollovo odpustenie.
Ale svoje vlastné.
A ukrývalo sa za týmito dverami.
Rok 1981 bol v New Yorku krvavý.
A násiliu sa nevyhla ani Lillian.
V teň deň niečo uvidela.
Nie!
Na čo už nikdy nezabudla.
Ocko! Nie!
A ešte viac ju to zmenilo.
Viem, čo si urobila, Lillian. Viem to.
Fakt ma necháš čakať?
Hej. Fakt ma vytáčaš, vieš to?
Hej, zlatko. Viem.
Tak neskôr.
Už tu raz bola. V tú noc. V tú dávnu, hroznú noc.
Táto izba ukrývala tajomstvo. ktoré nikdy nemienila prezradiť.
Ale tajomstvá chcú na svetlo a cena musí byť splatená.
HOTEL LOS - LILY ANN WEST
JANUÁR 1988
To bola škatuľa tvojho otca.
Nechali ju pri dverách.
KEĎ VERÍŠ V TO, ČOMU NEROZUMIEŠ, BUDEŠ TRPIEŤ
Niečo mi povedz.
Čo také?
Pokým nevieš všetko, nevieš nič.
Takže všetko.
KÝM TO PREČÍTAŠ, BUDEM PREČ.
Bolo nepredstaviteľné, čo sa z nej stalo.
Čo teraz, Lillian?
Čo teraz, Lillian? A čo vtedy?
Vyrozprávaj mi svoj príbeh a ja ti poviem, kto si.
Umierajúceho by nedržala poslednýkrát.
Ak to chcete presne, bol to prvý raz z troch.
Ako záchvev, ktorý sa zmení na zemetrasenie.
Keď človek odíde, oslobodí sa,
vytvorí tým seizmický posun v rodine, v krajine.
Ale aká je cena slobody?
Bola ona zodpovedná za to, čo sa stalo po jej úteku z Ugandy?
Mohla zmeniť priebeh
histórie svojej rodiny, ak by ostala?
Ale ona odišla.
A Mäsiar potom ulúpil kontrolu od Oboteho
a zmasakroval jej ľud.
- ...musia zomrieť. - Všetci sú už mŕtvi. Všetci.
Aký boh by nechal ľudí takto trpieť?
Aký boh by ju priviedol až sem, aby ju teraz zrazil k zemi?
Môj boh nie.
Arthur.
Lillian už dlhý čas vedela,
že na svete sú ozajstnejšie veci ako Kráľ Kráľov.
Pamätala si tú nádej.
Tú bezuzdnú nádej, že v Amerike môže byť všetko iné.
New York v nej vytvoril puklinu, ktorou sa do nej znovu vlialo svetlo.
Našla priestor na sny.
Stará mama jej vždy hovorievala, že má nádherný hlas.
Možno by mohla byť speváčkou v trblietavých šatách,
vyspevovať slaďáky v nejakom zaprášenom salóne.
Možno niekoho stretne, zamiluje sa, bude mať kopu detí.
Veľká Amerika. Zasľúbená zem.
Apollo, zbožňovala som to tu. Verila som v Ameriku.
Videla som, čo chcela byť, a zabila by som za šancu byť Američankou.
Ale niekedy, väčšinou,
som cítila, že ma núti zmenšiť sa.
Dávať si pozor na ústa a na úsmevy. Nemôžem byť prihlučná, nemôžem sa hnevať.
Nevidíš to?
Mám byť neviditeľná.
Nie je to naše dieťa!
Apollo, počul si, že ťa ľúbim, dostatočne často?
V živote som urobila pár chýb. Ty nie si jednou z nich.
Ale navŕšila som na teba, už odmala,
svoju vlastnú... ne-moc.
Bezmocnosť.
Strach.
Nebuď veľký. Nehovor nahlas.
Nevtipkuj. Ale nebuď ani príliš vážny.
Nepriťahuj na seba pozornosť.
Nerozčuľuj sa v obchode.
Skrátka to nerob.
Apollo, už v štyroch rokoch si vedel, aké je žiť život v strachu.
Keď som mala štyri roky ja, moja najobľúbenejšia vec na svete
bolo nájsť jajju, zohnutú nad obrovským, železným hrncom, ako obracia mandazi.
Nikdy si ich nejedol. Šišky. Mäkučké, nadýchané obláčiky.
Teplé a okorenené kardamómom,
škoricou a poriadnou dávkou kokosového mlieka.
Kým sa nepopáliš olejom, nie sú to mandazi.
Aby chutili úplne dokonale,
musíš pridať jednu veľmi, veľmi dôležitú ingredienciu.
- Lásku. - Lásku.
Jajja bola veštkyňa. Na každučkú sekundu dňa mala nejakú múdrosť.
Lillian, v živote je dôležité to, čo robíme pre tých, ktorých milujeme.
Lillian, nech ťa chlap nepoblázni. Pokúsi sa.
Lillian, ak sa rozhodneš zožrať psa, tak nech je aspoň tučný.
Ak máme šťastie, každý z nás má spomienku na kuchyňu.
Na teplo a vôňu niečoho vareného s láskou.
Bez ohľadu na to, kto sme, odkiaľ pochádzame,
či je to spomienka na sporák alebo veľký, železný hrniec, každý máme toto dedičstvo.
Ak máme šťastie.
Už mi ostáva len ten hrniec.
Páči sa, zlatko.
Lillian, keď ti už neostáva žiadna sila,
požiadaj o pomoc duchov.
Apollo, nikdy som ti nenavarila mandazi. Prečo?
Lebo som chcela, aby si mal rád obyčajné, americké jedlo pre deti.
Chcela som, aby si zapadol s makarónmi a syrom,
s hotdogmi a sendvičmi z bieleho chleba s arašidovým maslom.
Ale robila som ich s láskou.
Viem, čo si urobila...
Prichádza búrka.
Diera! Kýbeľ!
Ští mi z plafóna, Lester. Mám tu hosťa.
SI TAM, KDE MÁŠ BYŤ
Tak ich teraz voláš?
Aj na teba príde rad, Angelica. Prídem, keď prídem.
Celý ty, Lester. Vraj prídeš, keď prídeš.
Kurva, len sa nepretrhni.
Si tu savais, cher.
Viem, čo to znamená, ty sráč.
- Chcem deti. - Pardon?
Chcem šancu byť dobrým manželom a skvelým otcom.
Myslím, že by som to dokázal. Vieš?
Páči sa, zlatko.
Kedysi sa odovzdávali rady zo ženy na ženu.
Zo studne poznania. O tom, ako dokázať túto náročnú prácu.
Vystriem ruku ku svojej matke...
chytí ma za ňu,
a tá zase ďalej k svojej.
Súvislá reťaz informácií. O generáciu späť, späť a späť.
Lillian.
Keď sme sa s tvojím otcom spoznali, vo vzduchu viseli vratké čary.
Obaja sme prišli zďaleka, ja z Ugandy, on zo Syracuse,
aby sme sa v New Yorku zamilovali.
Oprava.
Tvojho otca som milovala.
Oprava.
Netuším, čo je to romantická láska.
Nikdy som nebola naozaj šťastná alebo spokojná.
Všetky tie reči o motýľoch? Nikdy som ich nezacítila.
Bolo vo mne iba prázdno.
A to vyplnil až môj syn.
Apollo, viem, že ani to nebolo na nič dobré.
Hodiť na decko taký nátlak.
Zaťažiť ťa bremenom všetkého môjho šťastia.
Ľúbiť ťa viac, ako by som kedy dokázala ľúbiť samú seba.
A niekedy... Niekedy...
Niekedy som neznášala to bremeno lásky k tebe.
Ale my matky o takých veciach nesmieme hovoriť.
Božská oštara.
Ten žiaľ, smútok, ľútosť.
Úzkosť zo starostlivosti o dieťa.
Stačím na to?
Si ako kliešť zahryznutý v mojej mysli.
A napadá mi, že už nikdy nemôžem nebyť matkou.
Som dostačujúcou matkou?
Nuž, už nemám na výber.
Chlapče, máš len mňa.
Áno, mala som nádeje a sny.
Nedospievame všetci pri padajúcej hviezde?
Všetky svoje sny som dala tebe.
Fajn. Než ti poviem, čo ti nechcem povedať, najprv ti ho vyfarbím.
Hlboko ho ranila matka, ktorá ho nenávidela.
Keď si na to pomyslím, v mysli ho objímam.
Otec bol ešte horší.
Ale matkinu zradu nikdy neprekonal.
Malo to byť pre mňa varovnou červenou vlajkou.
Ale bola som farboslepá.
Tvoj otec ťa ľúbil so silou ohňa, ale uspokojovali ho
aj úspechy a iné svety, ktoré sa ťa nedotýkali.
- Závidela... Závidím mu to. - Strážnik West, gratulujem
a ďakujem za vynikajúcu službu.
Mal veľa vecí.
Veci, veci, celé škatule vecí.
Akoby boli dôkazom, že viedol zmysluplný život.
Veci zaplnili prázdnotu po nemilujúcich rodičoch.
Hovorí sa, že naším osudom je opakovať vzorce.
A ta dá, vybral si ženu, ktorá ho takisto nemohla milovať.
Ale potrebovala som ho.
Aby zakryl moju chybu.
Niekedy som sa naňho pozrela a myslela si, že ho nenávidím.
A inokedy bol mužom, ktorého som si vybrala.
Pretože som vedela, že ťa bude ľúbiť.
Obracala som sa chrbtom všetkým varovaniam,
ktoré hovorili, že s ním niečo nie je v poriadku.
Niečo.
Nevidela som pukliny, z ktorých vyvrelo zemetrasenie.
Nevidela som, prečo si ma vybral.
Dokonalá voľba.
Čo povieš?
Hovoril mi...
Tak ma serieš, že chcem udierať do steny, kým nebudem mať z prstov prach!
Tiež hovoril...
Žiariš na mňa tak jasne, že z toho oslepnem.
Každý deň sme žili medzi týmito dvoma extrémami.
Posraté, pokazené mesto. Načo platíme dane, dopekla?
Ty si im nikdy nezaplatil ani cent.
Pani!
Je to niečí syn.
Viem.
Kto naplní každú rolu?
A prečo?
Ďakujem. Bojím sa tmy.
Vždy príde ráno.
Začínal som si myslieť, že neexistujem.
Som v nebi?
Presný opak.
Chcem svoje prachy.
Za posratú izbu s dierami v plafóne nezacvakám.
Svetlo a teplo zo sviečok?
Nikto iný ťa nevezme, Angelica.
Choď do riti, Lester. Ty aj tvoj nahovno hotel.
Kde máš mamu?
V Massachusetts.
Tu som skončila.
Hovorím ti, že si biznis vezmem inde.
- Chýbať mi nebudeš. - Hotel Los
je hniezdiskom švábov a krysích hovien.
Ak tu ochorieš,
bude to z dýchania drogového dymu a plesne.
Nulové služby. Sem sa chodí zdochnúť.
- Nikdy neodíde. - Toto tu? To je notel.
Tu máš moje hodnotenie. Nula hviezdičiek. Nula, ty sráč!
Tam, odkiaľ pochádzam, sa o teba postará rodina, ak ochorieš.
Tam, odkiaľ pochádzam ja, upaľovali čarodejnice.
Ako si sa ocitol tu?
Pár zlých odbočiek.
Nemal by si byť sám.
Už tak dlho som nespal.
Keď nemôžem spať, predstavujem si, že moja posteľ je čln.
A unáša ju do mora.
Musím ležať presne uprostred, a nesmú mi z nej trčať končatiny,
lebo inak z vody vyskočí žralok a zožerie mi nohu alebo ruku.
To neznie veľmi upokojujúco.
Asi nie.
Prečo ste tu?
Viem, čo si urobila.
Donesiem ti vodu?
Niečo iné?
Chýba mi mama.
Dnes zomriem.
Ja tiež.
Prišiel som s Billom.
Povedal som mame, že idem s kamošmi na výlet.
A Bill žene, že je to pracovná cesta.
Počuli sme o tom. O tom, čo nás začalo postihovať.
Bill sa bál.
Nepovedal som mu, že mi začalo byť zle.
A horšie, lebo sme mali lístky na Lenu Horneovú.
Do tretieho radu. Rovno vpredu.
A pomyslenie, že by som nezažil jej „Stormy Weather“... Čojaviem.
Môj sen sa aj tak končil,
a keby som ju neuvidel, znamenalo by to, že to nemalo žiadny zmysel.
Všetka tá zlosť, skrývanie sa a zmätok.
Prišli sme autobusom.
Ľudia si asi mysleli, že je môj otec alebo čo.
Potom sa to stalo.
Úplne zrazu, ako náhla zmena počasia.
Kašeľ sa zhoršil,
a ľudia na mňa začali znechutene čumieť.
Mal som horúčku, potil som sa.
Videl som mu to v očiach.
Pred dvomi mesiacmi.
Prespali sme v peknom hoteli a potom zavolala jeho žena.
Vraj je to súrne. Musel ísť, ale vraj sa vráti.
Vraj sa vráti na Lenu.
A keď sa nevrátil...
Tú izbu som rozmlátil ako bohatá rocková hviezda,
hľadal som tie lístky.
Nikde som ich nenašiel.
Nemal som veľa prachov. A strácal som vedomie.
Viem, že som mal zvyšok použiť.
Viem to.
Mal som si zaplatiť cestu domov.
Ale nemohol som.
Nemohol.
Nemohol som to urobiť mame.
Predstavte si, čo by to s ňou urobilo.
Vidieť to dokonalé telo, ktoré priviedla na svet,
zhnité a zničené.
Tak som našiel tento hotel a dal Lesterovi zvyšok prachov.
Viem, že má ženu a tak.
Chápem to.
Ale prial by som si...
Prial by som si...
Ani mi nevadí, že sa to všetko skončí tu.
Ale chcel by som ju videl spievať „Stormy Weather“.
Kiežby som ten obraz v mysli...
aby som si ho úplne na konci mohol prehrať.
Viete?
Mohol by som si predstaviť, ako Lena spieva ten posledný tón,
keď sa nakoniec zatiahne opona.
Spi sladko.
Nie. Nebude sa modliť.
Môj boh nie.
Angelica!
Pomoc. Pomôžte mi.
- Vypadni! - Pusti ju!
- Ihneď ju pusti. - Nejde o teba.
Už ťa nikto nikdy neuvidí.
- Nájdeš sa... - Zaplatil som.
...napchatý v kufri na dne rieky. Vstávaj!
- Vstávaj! - Hej.
Ale, chlape. No tak.
Hej, kamoš. Pusti to.
Môžeš sa spakovať.
Ak to neurobíš, pozri sa na tú škvrnu na stene.
Tak skončíš aj ty.
Ihneď padaj! Choď!
Angelica. To nič.
To nič. Mám ťa.
To nič. Už je dobre. Je preč.
Mám ťa.
Kto ma tu nájde?
Vôbec neexistujem.
Ale áno. Pozerám sa na teba. Si presne tam, kde máš byť.
Už ťa mám. Mám ťa.
AK HĽADÁTE ZNAMENIE, TOTO JE ONO.
Čo sa s ňou stane?
Čo povie Apollovi?
Ako mu to povie?
Idem si po teba!
Kto ti pomôže hodiť loptu cez kôš?
Kto ťa naučí pravidlá amerických športov?
Hrady z piesku zvládam.
Aj výmenu žiaroviek.
Viem vybrať pavúka z vane.
Ale ručne vyrobené projekty na Deň otcov?
Čo ak sa mi niečo stane?
Čo ak za tmy zomriem?
Nik po teba nepríde.
Lebo nikto nevie, že si sám.
Ako poviete dieťaťu, že jeho ocko sa už nevráti?
Apollo, myslel si si, že ťa nechcel,
ale bolo to presne naopak.
Chcel ťa príliš.
Žiariš na mňa tak jasne, že z toho oslepnem.
Musím to vysvetliť.
Potrebujem vysvetlenie.
V ten deň bolo veľmi horúco.
A vlhko.
Električkou sme sa previezli na Rooseveltov ostrov na piknik pri vode.
Tuniak.
Celkom nuda, nie?
Čo?
Nič som nepovedal.
Prvýkrát nepovedal niečo ako:
„Lillian, si taká nádherná.“
„Lillian, si ruža na skládke.“
Hej, Lillian, vieš o tom, že celý tento ostrov býval blázincom?
- Nie. - Hej.
Teraz sú tu luxusné byty.
Asi v nich straší, čo?
Hej, vidíš
tamten maják?
Tamten maják
ukazoval cestu lodiam, ktoré privážali šibnutých.
Vieš, sama si poriadny cvok.
Dali by ti na to papier.
Hodil by som ťa tam. Mohol by som.
Vieš, v minulosti
mohli svoje ženy zavrieť do ústavu kvôli, čojaviem, masturbácii,
menštruačným problémom alebo dokonca fajčeniu.
Ale to nie je vtipné.
Ak si jedna z tých žien.
Čítanie románov, zlé zaobchádzanie muža, lenivosť,
politické rozrušenie, astma, zlá spoločnosť.
Vieš, keby sa niečo také stalo tebe, nik by sa to nedozvedel.
Keďže tvoja rodina a tak, vieš, keďže sú všetci preč.
Veľmi smutné.
Znelo to ako vyhrážka...
a cítila som, ako sa vo mne niečo zavrelo.
Je moja chyba...
že som nepočúvala slová vyrieknuté nad tuniakom
na brehoch Rooseveltovho ostrova.
Jeho aj ich.
Prichádza búrka. Prichádza búrka.
Prichádza búrka.
Keby som ťa niečo mohla naučiť,
tak aby si hľadala znamenia.
Povedal...
Neexistuješ.
Ako prosím?
Začala som žiť v akomsi strachu.
Vlastne však neurobil nič zlé.
Apollo, musíš to vedieť.
Až kým nepovedal...
Apollo konečne zaspal.
Klop, klop.
Kto je?
Banán.
- Keď mi bolo smutno... - Aký?
- Klop, klop. - ...rozosmieval ma vtipmi.
- Kto? - Banán.
Aký?
Bol taký milý.
Kto je?
Sirada.
Aká sirada?
Si rada, že som nepovedal banán?
Hej, Lillian.
Budem s tebou, kým sa neobrátime na prach.
Prečo to znie ako vyhrážka?
Našiel lístok a konfrontoval ju.
Sľubovala dňom aj nocou,
že nechápe, odkiaľ sa tá potvrdenka z Hotela Los na 9. a 42. ulici
vlastne vzala.
- Práve sme sa dali dokopy. - Neviem, čo to je.
Aférka v hnusnom hoteli?
Smiešne.
On si myslel, že to bol jej šéf.
Charles Blackwood.
Ako keby.
Ako keby sa znížila k tráveniu času na takom mieste
a s takým mužom.
Je ženatý.
Má dve deti.
Ale nehovor. Dosť veľa o ňom vieš, nie?
Na stole má ich fotku.
Hovoril si, že ocko klopal na dvere.
Klop, klop.
Mal si dva mesiace, keď som zas začala pracovať. Musela som.
Bola som zničená, lebo v noci som ťa kŕmila,
potom som šla do práce a domov.
Bola som nahnevaná.
Nadávala som mu.
Odťahovala som sa.
Plánovala som. Pripravovala som sa na útek.
Apollo, ak budeš mať dieťa,
to najkrutejšie je vytrhnúť ho matke z náručia, keď má len pár mesiacov,
aby sa vrátila do práce.
Nerob to, Apollo.
Ak nechceš vidieť šialenstvo.
Klop, klop!
Rozišli sme sa.
To je zrejmé.
A teraz ho už vidím vo farbách.
Posrala si to, dievčatko.
- Zobudíš mi dieťa. - Tvoje dieťa?
Desila som sa, že mi vezme dieťa.
A už ťa nikdy neuvidím.
Všetko sa zdalo stratené.
Zabila by som, aby som bola takým Američanom.
Mal všetku moc.
Si presne ako moja matka.
To zabolelo.
Tú malú jazvičku som si pridala k svojej zbierke
a panikárila som.
Hovoril na mňa ostražitým tónom, lebo sa presvedčil, že som šialená.
Musel tomu veriť, aby ma mohol odstrihnúť a teba si vziať.
Chcela by som povedať...
Choď doriti! Kto si myslíš, že si?
Ale nemôžem.
Chcela by som ho udrieť do prekliatej tváre,
ale on je Američan.
Nikto po teba nepríde, Lillian. Rozumieš?
Je to jednoduché. Nikto po teba nepríde, lebo už nežije nikto, kto ťa ľúbi.
A potom nastalo zemetrasenie.
Prišiel ťa navštíviť. Bola sobota a on našiel tú potvrdenku.
Nechápem, kde ju našiel, ak ju sám nenastražil.
Zúril, aj keď sme už neboli spolu.
Úplne mu preskočilo.
Na krku mu pulzovala žila. V očiach mal oheň.
Hovoril, že ak ma nemôže mať on, tak nikto.
Môjho syna nebude vychovávať iný!
Tvojho?
Môjho syna. Vezmem ťa na súd.
Zničím ťa, Lillian.
Rozlúč sa. Je koniec.
Nikdy by som! Neurobila som to!
Kde by som na to nabrala čas?
Čo by mi aférka so šéfom asi tak priniesla?
Klamárka! Klamárka!
Samé čaro, Lillian.
Vyzeráš tak, ako chceš, aby ťa vnímali.
A potom som raz prišla domov.
Kúpila som ti McDonald's.
Vždy si ako prvé zjedol hranolčeky.
Prišla som domov...
a uvidela som niečo, na čo už nikdy nezabudnem.
Tak som vypla svetlo.
Keď sme nemohli spať, posteľ sa zmenila na čln.
Ale ty, Lillian, ty si bola žralok.
Policajt?
Zo všetkých ľudí práve belošský, americký policajt?
Upálili by ju za to, čo urobila. Donútili by ju zmiznúť.
Si skurvená klamárka!
On je Američan.
Ako ženy pred ňou a čarodejnice pred nimi.
Idem si po teba!
Odpoveď je nie.
Nikdy na to nebudem stačiť.
Nie som matka, ktorou chcem byť.
Čo som ti to vzala, synček.
Mami!
Čo som vymazala.
Tá mama je presne taká, ako povedal...
Mama, ktorou som...
- Mama... - Hej!
Nie.
Nie, nie.
Takto sa Lillianin príbeh nekončí.
Vrátila sa dnu a zatvorila okno.
Predstav si tú drzosť, že chceš, aby ťa niekto zoškrabával z chodníka.
Nemôžem. Nemôžem.
Vrátila sa dnu. Božemôj.
Kto si?
Na tomto svete sú zlé veci.
Ale za ten pád to nestojí.
Brian West nevyhrá!
Je len čierna duša.
Lillian stratila vzťah s vyššou mocou.
Temná noc potrebuje duchovnú odpoveď.
Si Boh?
Boh je žena?
Vedela som to.
Prišla si ma potrestať?
Lillian, keď ti už neostáva žiadna sila,
požiadaj o pomoc duchov.
Mala by si byť potrestaná, Lillian?
Tak si to vždy cítila, nie?
Lebo si odišla.
Lebo si prežila.
Lebo si klamala manželovi a synovi.
Za to všetko.
Mala by si byť potrestaná?
Budem veriť.
Sľubujem, že budem veriť.
Zdravas Mária, milosti plná.
Posväť sa...
Požehnaný je...
Túto nepoznám.
Za to, že si chcela svojho syna zanechať na svete samého?
Mala by si byť potrestaná?
Uzavriem s tebou dohodu.
Prosím, urobím čokoľvek.
Povieš mi, čo mám robiť?
Lillian rozmýšľala, či je niekde na kolenách
iná žena,
ktorá uzatvára dohodu pre syna, ktorý leží v izbe 200.
Neodídem.
Som jeho matka.
Viac byť nemusím.
Budem dobrou matkou.
Sľubujem.
Tou najlepšou, akou môžem byť.
Urobím čokoľvek.
Ak mi toto prejde.
Ak dokážeš, aby to zmizlo.
Tieto naše dohody
sú skutočné.
No Lillian nevedela, že o 35 rokov neskôr
zaplatí Apollo Kagwa za dohodu,
ktorú jeho matka v tejto izbe uzavrela.
BRIAN KAGWA
Čo si to povedala?
Nič.
Bohovia si vezmú to, na čo majú nárok.
Nájdeš sa napchatý v kufri
na dne rieky.
A potom na to Lillian prišla.
Riešenie jej problému ležalo celý čas v tejto izbe.
Nemusela sa priznávať.
Nemusela ísť na políciu.
Nemusela to povedať Apollovi.
Mohla sa o to celé postarať sama.
Viem, čo si urobila. Viem to!
Buď ticho!
Nevyhráš, ty sviňa.
Lillian pochopila,
že o tom nemusel vedieť nikto na celom svete.
Nikdy.
Urobí to opatrne, dôkladne.
Rozhodla sa zjesť psa,
a naozaj bol poriadne tučný.
Ale napriek všetkým jeho rečiam,
ani Brian nemal nikoho, koho by trápilo, či žije alebo nie.
Neexistuje nič, čo by sme neurobili...
Pre tých, ktorých milujeme.
Lillian si spomenula na dávny sľub.
Sľub, na ktorý už zabudla.
Nikdy nedovolím, aby sa ti niečo stalo.
Dám za teba život a dušu.
Ochránim ťa každou molekulou.
A ten sľub dodržala.
Bola matkou, ktorou sa zaviazala byť.
Pozri, vychádza slnko.
Je čas znovu zasvietiť.
AK HĽADÁTE ZNAMENIE, TOTO JE ONO.
Lillian mohla konečne veriť, že veci budú lepšie,
než boli odvtedy, čo vstúpila na pôdu tejto krajiny.
Cítila sa ako Američanka.
TÁTO ROZPRÁVKA SA ZAČÍNA V ROKU 1968 POČAS SMETIARSKEHO ŠTRAJKU.
VO FEBRUÁRI SANITÁRNI PRACOVNÍCI MESTA NEW YORK
ODMIETLI VYNÁŠAŤ ODPADKY PO CELÝCH OSEM DNÍ.
CHODNÍKY NAPLNILO STOTISÍC TON ODPADKOV,
ROZSYPANÝCH PO ULICIACH.
S RANNÝMI BEŽCAMI BEHÁVALI KRYSY.
HORIACE SMETI NAPLNILI VZDUCH.
- PÄŤ MESTSKÝCH ČASTÍ ODSÚDILI NA ZÁNIK... - V.
Dalo by sa správne povedať, že Lillianino prvé
a jediné dieťa...
bolo počaté v nádhernom opare roku 1977.
V Amerike históriu prepisujeme tým, že ju vymažeme.
Ale história neostane pod zemou,
dohody sa nedajú zrušiť
a bohovia si vyberú svoje účty.
Preklad titulkov: Martina Mydliar