Sever jug vzhod zahod, Kje je Brianovo gnezdo?
PO ROMANU VICTORJA LAVALLA
V Ameriki zgodovino na novo pišemo tako,
da jo izbrišemo.
Kaj delaš? Nehaj! Prekleta, nora kuzla!
Morali bi te zapreti!
Kaj delaš?
Morali bi te zapreti!
Pusti me, prosim!
Izvoli, ljubica.
"Tukaj Apollo. Pustite sporočilo."
Že tri dni te kličem.
Ne vem, kje si, Apollo. Ne vem, kje si.
Ljudi dobesedno naplavi v New York.
Hotel Elk je odprt že več kot sto let.
Zgradili so ga za priseljence na Ellis Islandu.
Prišla sem razveljavit dogovor.
Sto let je že ameriška zgodba o uspehu...
sploh ker je to najbednejši hotel na svetu.
...so odkrili Mozartovo simfonijo.
V bavarski državni knjižnici, kjer so jo našli,
pravijo, da jo je Mozartov oče spravil v obliko rokopisov,
da bi prihranil pri notnem papirju.
Na novo odkrito simfonijo bodo javno zaigrali 17. maja
- na koncertu na Bavarskem. - Grdo te je ranil.
Zunanji preiskovalci se trudijo potrditi
pristnost dokumenta.
Tiskovna predstavnica knjižnice...
- Tega se spomnim. - Kako dolgo?
Vsega tega.
- Kako dolgo? - Hočem sobo 205.
Ne, poglejte cene.
NAJMANJ DVE URI SAMO GOTOVINA
Za celo noč.
- Celo noč? - Lester je bil izčrpan.
Že 20 let dela na tej recepciji.
Ločiti je moral člana tolpe ali morilca
od kurbe, dilerja, stranke in zvodnika.
Pred temi vrati je opazoval vojne tolp.
Najstnike, skoraj otroke, nesmiselno ubite na pločniku.
Kako dolgo?
Sprva je hodil drgnit cement.
Zdaj je bil rjasto rdeč.
Petinsedemdeset.
Člani tolp in morilci sobe niso dobili.
Potrdilo dobite ob odhodu.
Vsi drugi so bili dobrodošli.
Njegove sposobnosti razlikovanja pa niso bile vedno dobre.
Kot takrat, ko so zadavili transseksualko,
jo v zlati bleščeči obleki stlačili pod posteljo,
da je dva tedna niso našli.
- Koliko vas je? - Samo jaz.
Sami ste?
Nihče je ni iskal, pokopali so jo neimenovano.
Sama sem.
V tej knjigi so sto let stari zapisi imen.
Nevihta bo.
Ja.
Oprostite. Naredita dami prostor.
Svoje sanje uprizorimo kot igro.
Kdo zapolni posamezne vloge, da lahko nezavedno ozavestimo?
Kdo odigra posamezne vloge?
In zakaj?
Hej! Ne dotikaj se ga. Nalezljivo je.
Lillian ni rabila Apollovega odpuščanja.
Sebi je morala odpustiti.
Skrivalo se je za temi vrati.
Leto 1981 je bilo v New Yorku krvavo.
Nasilju tudi Lillian ni mogla ubežati.
Tistega dne je nekaj videla.
Ne, očka!
Tega ni mogla pozabiti.
Očka! Ne!
To jo je še enkrat spremenilo.
Vem, kaj si naredila, Lillian. Vem.
Me boš pustila čakati?
Ja. Ob pamet me spravljaš.
Ja, ljubi. Ja.
Se vidiva potem.
Bila je že tukaj. Tisto noč. Tiste davne, strašne noči.
Ta soba je hranila skrivnost. Prisegla je, da je ne bo izdala.
Toda skrivnosti hočejo na plano in treba bo plačati ceno.
JANUAR 1988
To je bila očetova škatla.
Nekdo jo je pustil pred vrati.
KO VERJAMEŠ V STVARI, KI JIH NE RAZUMEŠ, TRPIŠ
- Povej mi nekaj. - Kaj?
Dokler ne veš vsega, ne veš nič. Torej vse.
KO BOŠ TO BRALA, ME NE BO VEČ
Nepredstavljivo je bilo, kaj se je zgodilo z njo.
Kaj zdaj, Lillian?
Kaj zdaj, Lillian? Kaj takrat?
Povej mi svojo zgodbo in povem ti, kdo si.
Ne bo zadnjič, da bo držala umirajočega.
Če ste ljubitelj številk, potem bo to prvi od treh.
Tresenje, ki napoveduje potres.
En človek odide, se osvobodi
in ustvari seizmične premike v družini in deželi.
Toda kakšna je cena svobode?
Je bila odgovorna za vse, kar se je dogajalo po njenem begu iz Ugande?
Bi spremenila zgodovino svoje družine, če bi ostala?
Toda odšla je.
Potem je Oboteja na oblasti zamenjal Mesar
in poklal njene ljudi.
- ...morajo umreti. - Vsi so umrli.
Kateri bog bi tako trpinčil ljudi?
Kateri bog bi jo pripeljal tako daleč, da bi jo zdaj uničil?
Moj bog že ne.
Arthur.
Lillian je že dolgo vedela,
da so obstajale bolj resnične stvari od boga.
Ni pozabila upanja.
Brezmejnega upanja, da je lahko v Ameriki vse drugače.
New York jo je spet navdal z upanjem.
Našla je prostor za sanje.
Babica ji je vedno govorila, da ima lep glas.
Morda bi lahko bila salonska pevka v bleščeči obleki
in pela žalostne ljubezenske pesmi.
Morda bi koga spoznala, se zaljubila in imela kup otrok.
Velika Amerika. Obljubljena dežela.
Apollo, všeč mi je bila. Verjela sem vanjo.
Videla sem, kaj Amerika želi biti, in ubijala bi, da bi bila Američanka.
Ampak včasih, večino časa,
mi je dajala občutek, da se moram potuhniti.
Paziti na besede in nasmehe. Ne smem izstopati ali se jeziti.
Ne vidiš?
Ne smem biti vidna.
To ni najin otrok!
Apollo, sem ti dovoljkrat rekla, da te imam rada?
Naredila sem nekaj napak. Ti nisi ena od njih.
A celo v tvojem otroštvu sem nate prenesla svoje težave.
Nelagodje.
Strah.
Ne izstopaj, ne govori naglas.
Ne šali se, pa tudi resen ne bodi.
Ne vzbujaj pozornosti.
Ne razburjaj se v trgovini.
Ne delaj tega.
Pri štirih letih si že vedel, kako je živeti v strahu.
Ko sem bila stara štiri leta, mi je bilo najljubše na svetu,
ko sem zunaj videla babico sklanjati se nad železno ponvijo in peči mandaze.
Nikoli jih nisi pokusil. Mehke, puhaste, krofaste oblake.
Vroče in začinjene s kardamomom,
cimetom in kokosovim mlekom.
Ne moreš jih speči, če se olje ne zažge.
Slastne bodo,
če dodaš še zelo pomembno sestavino.
- Ljubezen. - Ljubezen.
Bila je orakelj. Za vsako minuto dneva je imela življenjsko lekcijo.
Lillian, v življenju je pomembno, kaj naredimo za ljubljene ljudi.
Lillian, ne dovoli, da te moški obnori, ker bo to poskušal.
Lillian, če se odločiš uspeti, pometi vse pred sabo.
Če imamo srečo, se vsak od nas spomni kuhinje.
Toplota in vonj nečesa, kar se kuha z ljubeznijo.
Ne glede na to, kdo smo, od kod smo,
štedilnik ali železna ponev, vsi smo obdarjeni s to dediščino.
Če imamo srečo.
Ostala je samo ponev.
Izvoli, ljubica.
Lillian, ko ti zmanjka moči,
prosi duhove za pomoč.
Apollo, nikoli ti nisem spekla mandazijev. Zakaj?
Ker sem hotela, da bi imel rad ameriško hrano.
Želela sem, da ješ makarone in sir,
hotdoge in sendviče z belim kruhom.
Delala sem jih z ljubeznijo.
Vem, kaj si nar...
Nevihta bo.
Pušča! Vedro!
S stropa teče, Lester. Gosta imam.
Jim zdaj tako rečemo?
Počakaj na vrsto, Angelica. Prišel bom, ko bom.
Tebi podobno. Prišel boš, ko boš prišel.
Kar delaj po polžje, jebenti.
Si tu savais, cher.
Vem, kaj to pomeni, kreten.
- Hočem otroke. - Prosim?
Rad bi bil dober mož in dober oče.
Zmogel bi, veš.
Izvoli.
Nekoč so si ženske delile nasvete.
Črpale so iz svojega znanja, kako se spoprijeti z materinstvom.
Za nasvet sem prosila mamo.
Držala me je za roko,
njo pa pred tem njena mama.
Neprekinjena veriga informacij.
Lillian.
Ko sem spoznala tvojega očeta, je bilo v zraku nekaj čarobnega.
Prišla sva iz oddaljenih krajev. Jaz iz Ugande, on iz Syracuse,
da sva se lahko zaljubila v New Yorku.
Popravek.
Ljubila sem ga.
Popravek.
Romantične ljubezni ne poznam.
Nikoli nisem čutila prave sreče in zadovoljstva.
Nikoli nisem čutila metuljčkov, o katerih govorijo ljudje.
Samo prazne luknje.
Zapolnil jih je samo moj sin.
Vem, da tudi to ni bilo dobro.
Da sem vršila pritisk na otroka.
Da sem te obremenjevala s težo svoje sreče.
Rada sem te imela bolj od sebe.
Včasih pa...
sovražila sem breme ljubezni do tebe.
Toda mame ne smemo govoriti takih stvari.
Božanska neprijetnost.
Žalost, potrtost, obžalovanje.
Tesnoba zaradi skrbi za otroka.
Sem dovolj?
V mojih mislih si kot klop.
Vem, da je biti mati nekaj, kar si vedno.
Sem dovolj dobra mati?
Nimaš več izbire,
ker sem jaz vse, kar imaš.
Seveda sem imela upanje in sanje.
Vsi si med odraščanjem zaželimo nekaj pod zvezdo.
Vse sanje sem dala tebi.
Preden ti povem, česar ti nočem povedati, ga bom najprej opisala.
Globoko ga je prizadela mati, ki ga je sovražila.
Mislim na to in v mislih ga objamem.
Oče je bil še hujši.
Toda nikoli ni prebolel materine izdaje.
Moralo bi biti opozorilo.
Nisem ga opazila.
Tvoj oče te je goreče ljubil, a je bil zadovoljen tudi
z dosežki in svetovi, v katerih te ni bilo.
- Ljubosumna sem na to. - West, čestitam
in hvala za izjemno delo.
Tvoj oče je hranil veliko stvari.
Polne škatle stvari.
Kot bi bile dokaz, da je njegovo življenje imelo smisel.
Stvari so zapolnile vrzel od staršev, ki ga niso imeli radi.
Menda nam je usojeno ponavljati vzorce.
Izbral si je žensko, ki ga tudi ni mogla ljubiti.
Toda potrebovala sem ga.
Da prikrije mojo napako.
Včasih sem ga pogledala in si rekla, da ga sovražim.
Včasih je bil moški, ki sem ga izbrala.
Vedela sem, da te bo imel rad.
Odrivala sem vse slutnje,
da nekaj ni v redu z njim.
Nekaj.
Nisem videla razpok, ki so vodile v katastrofo.
Nisem videla razlogov, zakaj je izbral mene.
Kot ulita je.
Kdo bi si mislil.
Govori mi...
Tako me jeziš, da bi tolkel v steno, dokler se mi prsti ne bi zdrobili!
Govoril je tudi...
Mojemu življenju daješ izjemen pomen.
Dan za dnem živiva med tema dvema ekstremoma.
Jebeno ceneno mesto. Zakaj sploh plačujemo davke?
Še nikoli nisi plačal davka.
Gospa!
Nekomu je sin.
Vem.
Kdo odigra posamezne vloge?
In zakaj?
Hvala. Bojim se teme.
Vedno pride jutro.
Začel sem misliti, da ne obstajam.
So to nebesa?
Ravno nasprotno.
Vrni mi denar.
Ne bom plačevala sobe z luknjami v stropu.
Svetloba in toplota od sveč?
Nihče drug te ne bi hotel pri sebi.
Jebi se, Lester. Jebi se ti in tvoj beden hotel.
- Kje je tvoja mama? - V Massachusettsu.
Dovolj imam.
Delat grem v hotel Duchess.
- Ne bom te pogrešal. - Ta hotel je raj
za ščurke in podgane.
Če tukaj zboliš,
je zaradi dima mamil in vdihavanja plesni.
Ničesar ne nudite. Človek pride sem umret.
- Nikoli ne gre od tam. - Tole je nula.
To je moja ocena. Nič zvezdic! Nič zvezdic, kreten!
Jaz prihajam iz kraja, kjer za bolnega skrbi družina.
Pri nas pa so zažigali čarovnice.
Kako si se znašel tu?
Po vrsti napak.
Ne bi smel biti sam.
Že dolgo nisem spal.
Ko ne morem spati, se pretvarjam, da je postelja čoln.
Posteljo odnese na odprto morje.
Ležati moram na sredini, udi mi ne smejo viseti dol,
sicer bi lahko morski pes skočil in mi odgriznil nogo ali roko.
Ne zveni najbolj pomirjujoče.
Morda ne.
Zakaj ste tukaj?
Vem, kaj si naredila.
Ti prinesem vodo?
Karkoli?
Pogrešam mamo.
Nocoj bom umrl.
Jaz tudi.
Prišel sem z Billom.
Mami sem rekel, da gremo na izlet.
Bill pa je ženi rekel, da ima posle.
Slišali smo za bolezen, ki prizadene nas.
Bill je bil prestrašen.
Nisem mu povedal, da se slabo počutim.
Zelo slabo, ker sva imela vstopnici za Leno.
Tretja vrsta, čisto spredaj.
Nisem hotel zamuditi njene izvedbe Stormy Weather.
Konec se je itak bližal
in če je ne bi videl, bi pomenilo, da je bilo vse brez pomena.
Vsa jeza, skrivanje in zmeda.
Prišla sva z avtobusom.
Ljudje so najbrž mislili, da je moj oče.
Potem se je zgodilo.
Nenadoma, kot sprememba vremena.
Čedalje huje sem kašljal,
ljudje pa so me z gnusom gledali.
Tresla me je vročica in ves sem bil prepoten.
Videl sem njegov pogled.
Pred dvema mesecema.
Bivala sva na lepem kraju, ko ga je poklicala žena.
Nujno je bilo. Moral se je vrniti, a naj bi se vrnil.
Vrnil naj bi se na Lenin koncert.
Ko ga ni bilo...
Sobo sem razdejal kot zadeta rokovska zvezda,
iščoč vstopnici.
Nisem ju našel.
Nisem imel veliko denarja. Imel sem omedlevice.
Moral bi porabiti, kar mi je ostalo. Moral bi.
Moral bi se vrniti domov,
a nisem mogel.
Nisem mogel.
Zaradi mame.
Pomislite, kako bi se počutila.
Popolno telo, ki ga je rodila na ta svet,
bi videla gnilo in uničeno.
Našel sem ta kraj in Lesterju dal ves denar.
Vem, da je poročen in ima svoje življenje.
Razumem.
A si želim...
Želim si, da bi...
Vseeno mi je, da sem končal tukaj.
Želim pa si, da bi jo videl peti Stormy Weather.
Da bi mi ostal ta spomin...
da bi jo imel v mislih v zadnjih trenutkih.
Veš?
Predstavljal bi si, kako odpoje zadnjo pesem,
zastor pa se dokončno spusti.
Mirno spi.
Ne, ne bo molila.
Moj bog že ne.
Angelica!
Na pomoč.
- Hej, poberi se! - Pusti jo.
- To nima nič s tabo.
Nihče te ne bo več videl.
- Končala boš... - Plačal sem.
...v kovčku na dnu reke. Vstani!
- Vstani! - Hej!
Hej, daj no.
- Hej, odloži jo! - Priložnost imaš, da greš.
Če ne, vidiš madež na zidu?
To bo ostalo od tebe.
Pojdi!
Angelica, v redu je.
V redu je. Odšel je.
Držim te.
Kdo bi me iskal?
Ne obstajam.
Ni res. Gledam te. Tam si, kjer moraš biti.
Držim te.
ČE IŠČEŠ ZNAK, SI GA NAŠEL.
Kaj bi se ji zgodilo? Kaj bi rekla Apollu?
Kako bi mu povedala?
Prihajam pote!
Kdo ti bo pomagal igrati košarko?
Kdo te bo naučil pravil ameriških športov?
Peščene gradove znam narediti.
Zamenjati žarnice.
Odstranjevati pajke iz kadi.
Kaj pa projekti ročnih del za očetovski dan v šoli?
Kaj če se mi kaj zgodi?
Kaj če ponoči umrem?
Nihče ne bo prišel pote.
Ker nihče ne ve, da si sam.
Kako poveš otroku, da se njegov oče ne bo vrnil?
Apollo, mislil si, da te noče,
bilo pa je ravno obratno.
Preveč te je hotel.
Mojemu življenju daješ izjemen pomen.
Razložiti moram.
Potrebujem pojasnilo.
Bilo je zelo vroče.
Tudi soparno.
S tramvajem sva šla na otok Roosevelt na piknik ob vodi.
Tunina solata.
Dolgočasno, ne?
Kaj si rekel?
Nič.
Prvič je bilo, da ni rekel ničesar v slogu:
"Lillian, tako lepa si."
"Lillian, vrtnica v puščavi si."
Veš, da je bil ta otok zavetišče za norce?
- Ne. - Ja.
Zdaj pa luksuzna stanovanja.
Tu najbrž straši.
Vidiš svetilnik?
Tisti svetilnik je osvetljeval pot ladjam, ki so dovažale norce.
Ti si precej nora.
Potrjeno nora.
Lahko bi te spravil tja.
Nekoč
so možje žene tja pošiljali zaradi masturbacije,
menstrualnih težav in celo kajenja.
Ampak ni smešno, ne?
Če si ena od tistih žensk.
Branje romanov, zloraba moža, lenoba,
razburjenje zaradi politike, astma, slaba družba.
Če bi se kaj takega tebi zgodilo, ne bi nihče vedel.
Tvoja družina, ker jih ni več.
Zelo žalostno.
Bilo je kot grožnja...
Kot bi se v meni zaprla vrata.
Jaz sem kriva...
ker nisem poslušala besed ob tunini solati
na obrežju otoka Roosevelt.
Njegovih in njihovih.
Nevihta bo. Nevihta bo.
Nevihta bo.
Če te lahko nečesa naučim,
je iskati znake.
Rekel je...
Ne obstajaš.
Prosim?
Začela sem živeti v strahu.
Ni pa naredil nič narobe.
Apollo, to moraš vedeti.
Ne, dokler ni rekel...
Apollo končno spi.
Tok, tok.
Kdo je?
Banana.
Ko sem bila žalostna...
- Tok, tok. - ...se je šalil in me nasmejal.
- Kdo je? - Banana.
Banana kdo?
Bil je smešen in prisrčen.
Kdo je?
Pomaranča.
Pomaranča kdo?
Nisi vesela, da nisem rekel banana?
Hej, Lillian.
Poznal te bom, dokler ne bova prah.
Zakaj to zveni kot grožnja?
Našel je račun in želel odgovore.
Prisegla je,
da ni vedela, od kod ji račun za bivanje v hotelu Elk.
- Komaj sva začela hoditi. - Ne vem, kaj je to.
Afera v tem cenenem hotelu?
Smešno.
Sumil je njenega šefa.
Charles Blackwood.
Pa kaj še.
Kot da bi si dovolila preživeti čas na takem kraju
in s takim moškim.
Poročen je.
Ima dva otroka.
Res? Veliko veš o njem.
Na mizi ima njuni fotografiji.
Govoril si, da je trkal na vrata.
Tok, tok.
V službo sem se vrnila, ko si imel dva meseca. Morala sem.
Uničena sem bila od nočnega hranjenja,
od službe in doma.
Razjezila sem se.
Oštela sem ga.
Umaknila sem se.
Načrtovala sem svoj beg.
Apollo, če boš imel kdaj otroka,
je najbolj kruto, da ga že kot dojenčka ločiš od matere
in jo pošlješ v službo.
Nikoli tega ne naredi.
Razen če hočeš norost.
Tok, tok!
Razšla sva se.
Ta del je očiten.
Zdaj ga vidim povsod.
Oplela si.
- Zbudil boš mojega otroka. - "Mojega?"
Bala sem se, da mi bo vzel otroka
in te ne bom več videla.
Vse se je zdelo izgubljeno.
Američan je bil, za kar bi ubijala.
Moč ima.
Kot moja mama si.
To je zabolelo.
To malo rano sem dodala zbirki malih ran in zajela me je panika.
Z mano govori sumničavo, ker je samega sebe prepričal, da sem nora.
Mora verjeti v to, da se me znebi in te vzame.
Rada bi rekla...
Jebi se! Za koga se pa imaš?
Ampak ne morem.
Treščila bi ga v prekleti obraz,
toda Američan je.
Nihče ne bo prišel pote. Razumeš?
Preprosto. Nihče ne bo prišel, ker so vsi tvoji ljubljeni mrtvi.
Potem je izbruhnilo.
Prišel te je obiskat. V soboto. Našel je ta hotelski račun.
Ne vem, kje ga je našel, razen če ga je sam podtaknil.
Besnel je, čeprav sva se že razšla.
Mešalo se mu je.
Na vratu mu je utripala žila. Pogled je bil blazen.
Rekel je, če me ne more on imeti, me ne bo imel nihče.
Noben drug moški ne bo vzgajal mojega sina!
- Tvojega sina? - Mojega sina. Šla bova na sodišče.
Uničil te bom.
Poslovi se. Konec je.
Nikoli ne bi in nikoli nisem!
Kdaj bi sploh imela čas?
Kaj bi mi sploh koristilo, če bi spala s šefom?
Lažnivka, lažnivka!
Glamur te zanima.
Kažeš se tako, kot želiš biti videna!
Nekega dne sem prišla domov.
Kupila sem ti Happy Meal.
Najprej si pojedel krompirček.
Prišla sem domov...
in videla nekaj, česar se ne da izbrisati iz zavesti.
Ugasnila sem luč.
Ko ne moreva spati, je najina postelja čoln.
Ampak ti, Lillian, si bila morski pes.
Policist?
Od vseh ljudi ravno beli ameriški policist?
Za to, kar je storila, bi jo zažgali. Izginila bi.
Prekleta lažnivka si!
Američan je.
Kot ženske pred njo in čarovnice pred njimi.
Prihajam pote!
Odgovor je ne.
Nikoli ne morem biti dovolj.
Nisem taka mama, kot sem si želela.
Kar sem ti vzela, sin.
Mami!
Kar sem izbrisala.
Taka mama sem, kot je rekel...
Mama...
- Mama... - Hej!
Ne.
Ne, ne.
Lillianina zgodba se ne konča tako.
Prišla je noter in zaprla okno.
Pomisli, da bi nekoga prosila, naj te postrga s pločnika.
Ne morem.
Prišla je noter. O bog.
- Kdo si? - Slabe stvari na tem svetu.
A nič ni vredno, da se vržeš dol.
Brian West ne bo zmagal!
Samo temačna noč duše.
Lillian je izgubila duhovno vez.
Temna noč kliče po duhovnem odzivu.
Si bog?
Ženski bog?
Vedela sem.
Si me prišla kaznovat?
Lillian, ko ti zmanjka moči,
prosi duhove za pomoč.
Misliš, da bi morala biti kaznovana?
Nisi tega vedno čutila?
Ker si odšla.
Ker si preživela.
Ker si lagala možu in otroku?
Za vsa svoja dejanja?
Bi morala biti kaznovana?
Verujem.
Obljubim, da verujem.
Zdrava Marija, milosti polna.
Gospod...
Blagoslovljena...
Te ne znam.
Sina si hotela pustiti samega na tem svetu?
Bi morala biti kaznovana?
Skleniva dogovor.
Prosim, vse bom naredila.
Si prišla povedat, kaj naj naredim?
Lillian se je spraševala, ali je še kje kakšna ženska
na kolenih,
ki sklepa dogovor za svojega sina, ki leži v sobi 200.
Ne bom odšla.
Njegova mama sem.
Samo to moram biti.
Dobra mama bom.
Obljubim.
Najboljša, kot sem lahko.
Vse bom naredila.
Če mi dovoliš, da uidem kazni.
Če lahko narediš, da tole izgine.
Ti dogovori
so resnični.
Lillian ni vedela, da bo 35 let po tistem dnevu
Apollo Kagwa plačal ceno za dogovor, ki ga je njegova mama sklenila v tej sobi.
Kaj si rekla?
Nič.
Bogovi bodo vzeli, kar jim pripada.
Končala boš v kovčku na dnu reke.
Lillian se je posvetilo.
Odgovor na njeno težavo je bil ves čas v tej sobi.
Ni ji bilo treba priznati.
Niti poklicati policije.
Niti povedati Apollu.
Sama lahko poskrbi, da vse izgine.
Vem, kaj si storila, Lillian. Vem!
Bodi tiho!
Ne boš zmagal, kreten.
Lillian je ugotovila,
da nikomur na širnem svetu ni treba vedeti.
Nikoli.
Opravila bo previdno in temeljito.
Odločila se je, da ji bo uspelo
in da bo pometla vse pred sabo.
Najsi je govoril, kar je hotel,
tudi Brian ni imel nikogar, ki bi mu bilo mar, ali je živ ali mrtev.
Ničesar ni, česar ne bi naredili...
Za ljubljene ljudi.
Lillian se je spomnila dolgoletne obljube.
Tiste, na katero je pozabila.
Ne bom dovolila, da se ti kaj zgodi.
Ščitila te bom s svojim telesom in dušo.
Z vsako molekulo.
To obljubo je držala.
Bila je mama, kakršna je hotela biti.
Poglej, sonce pronica skozi.
Čas je, da spet prižgeš luč.
ČE IŠČEŠ ZNAK, SI GA NAŠEL.
Lillian je končno lahko upala, da bo bolje,
kot je bilo od dne, ko je prišla v to državo.
Počutila se je Američanko.
TA PRAVLJICA SE ZAČNE LETA 1968 MED STAVKO SMETARJEV.
FEBRUARJA NEWYORŠKI SMETARJI
OSEM DNI ZAPORED NISO HOTELI ODPELJATI SMETI.
PLOČNIKE JE NAPOLNILO NA TONE SMETI,
RAZTRESENE PO ULICAH.
JUTRANJIM TEKAČEM SO SE PRIDRUŽILE PODGANE.
ZRAK JE BIL VROČ OD ZAŽGANIH SMETI.
PET MESTNIH ČETRTI JE BILO PREPUŠČENIH USODI...
Lillianin prvi in edini otrok
je bil spočet v čudoviti meglici leta 1977.
V Ameriki zgodovino na novo pišemo tako, da jo izbrišemo.
Toda zgodovina ne bo ostala zakopana,
dogovorov ni mogoče razveljaviti
in bogovi bodo dobili svoje plačilo.
Prevedla Lidija P. Černi