Kdysi dávno, konkrétně to bylo
dne 5. července 1825, abych byl přesný, vyplulo z Norska 52 mužů a žen
v přeplněné šalupě, již pojmenovali Vzkříšení.
Tito imigranti v touze po svobodě vyznání uprchli před perzekucí do Ameriky.
Úspěšně přeplout tento úsek se zdálo nepravděpodobné, ba dokonce nemožné.
Jak to, že se jim to podařilo?
Dostalo se jim pomoci.
Každý mi vyložte svůj příběh.
Životní cestu. A já vám povím, co jste zač.
PODVRŽENEC
Tahle pohádka začíná v knihovně v Queensu.
Haló! Haló!
Tohle je případ nouze!
Je to nesnesitelný!
Potřebuju na záchod!
Poslouchejte můj hlas. Slyšíte mě?
Mám přece uši. Hele.
A jak vidíte, já je mám taky. Tak proč křičíte?
Klíč od toalet vám dám, když mi ukážete nějaký průkaz.
Já žádnej průkaz nemám.
Tak tu nechte ty tašky.
Obsahují státní tajemství!
Tak fajn.
Děkuju vám, paní.
Rádo se stalo.
- Zdravím. - Potřebujete něco?
Šel jsem pomoct s ním.
- Ale zřejmě už jste si s tím poradila. - No představte si to.
Apollo.
Jako Apollo Creed?
Vlastně jo.
Nešla byste se mnou na večeři?
- Prosím. - Ne.
Jestli si Emma Valentinová myslela, že to Apollo Kagwa ihned vzdá, mýlila se.
Abychom však pochopili proč a jak, musíme se vrátit zpět v čase.
Pořádně zpět.
Během velké stávky popelářů roku 1968
Brian West potkal Lillian Kagwovou.
Jak je?
Jdu za panem Pavlem Arsenjevem.
Pane Arsenjeve, přišel za vámi…
Jmenuju se Brian West. Brian West.
Pan Brian West.
Kurva, kurva!
Hned tu bude.
Děkuji.
Jsem jeho kurátor.
Což bych vám ale neměl říkat, tak si to musíte nechat pro sebe, jo?
MODELINGOVÁ AGENTURA
- Kwagwová. Zajímavý jméno. - Kagwová.
Kwagwová. Kwagová.
S bělochy nechodím.
Já taky ne.
Paní Kragwová. Kragwová.
Lillian.
Lillian. Heleďte,
vyžaduje to tu mnohem důkladnější dohled, takže se ještě vrátím, jasný?
Tak zatím.
Hele. Ten chlap ohrožuje byznys,
a protože je do tebe tak zakoukanej, ohrožuješ byznys i ty, takže…
- Ne, pane Arsenjeve, tu práci potřebuju. - Nechci to slyšet. Běž. Sbal se.
Ale kohopak tu máme.
Modelingová agentura / prádelna peněz. To není chytrý, Pavle. To není hezký.
Vůbec to není hezký. Šup zpátky do lochu.
Kvůli vám mě vyrazil. V nový práci platí půlku. Novej byt má jen jeden pokoj.
V tý agentuře se mi líbilo.
Jen mi dejte šanci.
Ani za nic.
A on to nevzdával.
Ano.
Takhle se Brian seznámil s Lillian,
ale na pravé rande šli až o mnoho let později.
Hele, hned za rohem je takový podnik.
Fakt pěkný. Mají skvělý…
To je bezva, ale ne.
Pro někoho stalking.
Pro Apolla vytrvalost.
Mám radši obyčejné věci, třeba procházku v parku
- nebo něco na pl… - Ne.
- Hej. Nechceš jít třeba… - Ne.
Ano.
Opr… Super.
Jo.
- Boones Mill? - Jo.
Neslyšels o něm, co? Počet obyvatel: 285.
Naše to tam zkrátka zaválo.
- Jistě mají o Boones Mill mraky historek. - Nikdy jsem s nima nemluvila.
Ale ne, určitě jsem s nima mluvila.
Jen si ty hovory nepamatuju, protože umřeli, když mi bylo pět.
- To mě… - To ne… Je to za mnou.
No a, jak umřeli?
Na tom nesejde.
Tak co se stalo?
- S nimi? - S tebou.
Adoptovala mě moje o 13 let starší sestra Kim.
Ty jo.
A paní Rooková, místní knihovnice, se o mě starala, když Kim nemohla.
A dovolila mně i mojí nejlepší kámošce Michelle koukat na filmy.
Jednoho dne, ve dvanácti, jsem namátkou vybrala jeden film…
No namátkou… Byl to jediný film v celé knihovně s černochy na přebalu.
- Quilombo. - Hm.
Je o povstání v Brazílii. Spousta Portugalců v něm prostě…
brutálně umírá rukama otroků.
To je fakt boží.
Jo, tenhle film mě vlastně přiměl…
- Co? - Bože.
Právě mi došlo, proč se filmům říká pohyblivý obrázky.
Hýbou se!
Pravda. To mě nenapadlo.
- Ty jo. - Fakt se hýbou.
Takže. Film Quilombo mi ukázal, jak je svět velikej.
Větší než zaprděnej Boones Mill. A já ho chtěla vidět. Úplně celej.
A co tvoji rodiče?
Jeden smutný příběh je na první schůzku ažaž.
Ty jo. Máš jedno oko větší.
- Bože. - Co je? To není vada. Je to krásný.
Mně to přijde nádherný. Fakt. Jsi nejnádhernější člověk, co jsem viděl.
Co jsem kdy poznal. Tvá duše je…
- Má duše? - Jo.
Ty jo, neblbni.
- Jaký bychom měli děti. - Děti?
- Kluk, holka, to je jedno… - Fajn.
- Dvojčata, trojčata, čtyřčata… - Tak jo. Apollo. Přestaň. Vážně.
Co je? Někdo chce být astronaut,
někdo vědec a někdo ošetřovatel v zoo.
- Ošetřovatel? Skvělý. - Já chci být dobrý otec
děcku, co budu mít.
Ne, tohle nedělej. Nech si ten pohled. Udělej jiný.
Důvodem, proč jsem tě odmítla, když jsi mě prvně pozval na rande…
A pak ještě šestkrát.
A pak ještě šestkrát,
je to, že se stěhuju do Brazílie. A nevím, na jak dlouho.
To tak nejde.
A přitom to tak je.
Ne. Ne. Já jsem bůh Apollon.
Co prosím?
- Jsem bůh Apollon… - Bože.
…a přikazuji ti zůstat.
Poslední výzva
- pro let 613 do São Paula, brána 530. - Sbohem.
Poslední výzva pro let 613 do São Paula.
Všichni cestující s palubní vstupenkou prosím nastupujte u brány 530.
Saké?
Já nepiju, ale…
Nepijou akorát idioti.
Ty nepiješ?
Jo. Idiot.
Děkujeme.
Tak mi ještě něco povídej.
Co ti mám povídat?
Nevíš nic, dokud nevíš všechno,
takže chci vědět všechno.
Máš to mít…
Narodil jsem se v Syracuse.
Ale vyrůstal jsem tady ve městě.
Hodně jsem chodil do kina.
Děsně rád jsem koukal na filmy, prodával sladkosti, abych něco vydělal.
Dospěl jsem rychle. V New Yorku…
- Děkuji. - …to tak chodí.
Nevím, o čem mluvíš. Je jen kamarád. Rozváží potraviny.
- Blbneš. - Ty děvko.
- Co? - Jsi nicka.
Fakt, jo? Že to nevadí, když tomu tvýmu mikroptákovi koukám do těch pidiočiček.
Dost pili a…
Na co čumíš?
Doma mě nic nedrželo.
To mě mrzí.
Ne, to mě. Měl bych se ptát na tebe.
Jeden smutný příběh je na první schůzku ažaž.
Chci děti.
Co prosím?
Chci děti. Vážně.
Chci být dobrý manžel a skvělý otec.
Myslím, že bych to zvládl. Opravdu. Chci být lepší.
Možná bychom mohli nechat plánování svatby až po filmu.
Jo. Asi máš pravdu.
Vítejte u Lubbicka, Weisse a Blackwooda. To jsem já.
Ukážu vám váš stůl.
Pro upřesnění se hodí uvést, že Lillianino první a jediné dítě
bylo počato v nádherném oparu…
PRAPODIVNOSTI
…roku 1977.
Děláš ze sebe jen pitomce, Meldo.
Děláš ze sebe jen šaška.
Po celé zemi hledáš Obeah.
A vůně tvého potu je pěkně těžká. Jó…
Holka, jen plýtváš časem.
Státní bezpečnost. V autě nám došel benzín.
Nevezete nějaký?
Průkaz.
Ty, vystup. Otevři kufr.
Jde otevřít odsud.
Vylez.
Raději bych zůstal se sestrami.
Stát. Dost. Stát.
Stát!
Arthure.
Arthure!
Arthure! Arthure! Arthure!
Arthure! Arthure!
Nedopustím, aby se ti něco stalo.
Budu tě chránit tělem i duší.
Je blbý pojmenovat černošský dítě Rocky?
Není blbý pojmenovat ho Apollo.
Apollo.
Jo.
Maličký, jsi bůh Apollon.
A žili šťastně až na věky.
Nebo aspoň pár let.
Do čtvrtých narozenin Apolla byl Brian West pryč. Vypařil se.
Už jdou.
Zlý sen?
Bylo to divný.
Tenhle sen se mi zdával, když jsem byl malý.
O čem?
O tátovi.
Odešel, když mi byly čtyři.
Ale v tom snu se konečně vrátí domů.
A zůstane?
Tak daleko se nikdy nedostanu.
Ve skutečnosti se už nevrátil.
To mě mrzí.
Do hajzlu.
„Magie ostrova Dobu.“
Babička a děda zemřeli spolu v objetí a zbyla po nich tahle sbírka.
Máte tu pěkný knížky.
Některý by stálo za to ukrást.
Jen si dělám srandu.
Je to fór.
Všechny si je vezmu za stovku.
- Platí. - Platí?
- Jo. - Bezva.
Lubbick, Weiss a Blackwood. Ano.
Děkuju.
Knihy.
Ano!
Dobrý den, jmenuji se Apollo Kagwa.
Fajn. Jsem bůh Apollon. Jsem bůh Apollon.
Apollovi vrtalo hlavou, jestli skutečně není děsivý.
Proč by ho jinak otec opustil?
Hotovo, 14.50.
Fajn.
„Čarodějky stále žijí.“ Fajn.
Tak jo.
„Aleister Crowley.“
„Někteří muži se jako sodomité rodí,
jiní k sodomii dospějí a dalším je sodomie vnucena.“
Ty jo! Ta se prodá aspoň za deset tisíc.
Jak?
- Fajn. - Životní objev,
- a neměl o něm komu říct. - Ty jo. To je šílený.
Apollo Kagwa ji postrádal.
Apollo.
Tati?
K VODĚ A DO DIVOČINY
„Dítě vždy splněný sen byl. Avšak sny jsou potravou víl.“
Apollo byl vždy vášnivý čtenář. Tahle kniha však byla jiná.
To byla krabice tvého otce.
Apollo, kde jsi ji našel?
Půjdeš se mnou.
Do hajzlu.
Zítra přiletím domů. Přistanu až pozdě v noci.
Třeba už mě ani nebudeš chtít vidět,
ale kdyby ano, moc ráda bych tvou tvář v příletové hale zahlédla jako první.
Děkuju.
Upozornění pro cestující letu 873 z Mnichova.
Došlo ke změně na bránu 540.
RIO – 22:15 – ZPOŽDĚNO
Cestující A. Dos Santos ať se dostaví k informacím.
Čekal jsi.
Tak fajn.
Po příjezdu do Salvadoru
jsem bydlela u jedné rodiny ve čtvrti s názvem Itapuã.
Bylo tam jezero, laguna zvaná Lagoa do Abaeté.
Říkali, ať tam nechodím, ale já neposlechla.
Říkali, ať nechodíš. A přesto jsi tu.
Proč?
Protože nemám strach.
To bys měla.
Tři přání za tvůj život, Emmo.
Odkud znáte moje jméno?
Tři přání, než uvážu tyhle tři uzlíky.
Na teď.
Na později.
A na potom.
Dej si pozor, co si budeš přát, Emmo.
Ano.
Nepřeřízni je!
Člověk si musí dávat velký pozor, co si přeje.
Když mi spadne ze zápěstí, ta tři přání se splní.
Nepřeřízni je. Não corta-la.
- To řekla. - Jsi magor.
Takže už to mám na ruce přes půl roku.
Ukaž.
Vypadá fakt festovně.
Ale víš co?
Já jsem bůh Apollon.
Começou.
Emmo, se mnou se ti splní všechna tři přání.
Slibuju.
Polibte nevěstu.
Fajn. Tak jdeme na to.
Koukneme se.
Jo. „Jde do tuhýho.“
Fajn.
JSI BŮH APOLLON.
Ano. Ano, to jsem.
A teď poslední.
JMÉNO ASKLÉPIOS ALE NAŠEMU DÍTĚTI NEDÁME.
Cože?
Co? Ježíši.
No teda. Tak jo.
Zdravím.
Padesátka standard?
Jo, no… Pro tři na jméno Michelle Tramblová.
Padesátka standard?
Jo. Pardon. Vy jste myslel velikost mého saka.
Můžu dostat…
- Pane. - Co? Jo, tak fajn.
Jdu do toho.
Pěkný.
Fajn. Jen jdu…
Máš určitou představu…
- Čau krásko. - …ale my společně… Čau.
- Jé! Tady je! Otec nevěsty! - Ahoj, tebe já znám.
Jo.
Fajn. Ty jsi panečku veselá.
Hezký sako.
- Děkuju. - Tak co?
- Nic moc. - Ale snaha byla.
Ano, prosím. A bourbon.
- Jo, prosím dvojitý bourbon. - Dobrá.
Prý se hrnete do přirozeného porodu.
Nezlobte se, ale to už mi přijde za hranou. Je to nebezpečný.
- Ty mlč. - Co?
- A ty mluvíš jako moje tchyně. - No zřejmě sleduje zprávy.
Zapomínáš, že má sestra je dula
- a bude s námi… - Podáš mi…
…přímo v obýváku.
- U vás doma? - Ano.
- Já myslela, že jen nechceš léky. - Ne.
- Né! Ne. Domácí porody odmítám. - Přestaň.
Nejste žádní rolníci třetího světa, bohatí běloši
- ani anarchisti. - Ty vole.
Vždycky jsi byla a vždycky budeš nejpaličatější člověk, co znám.
To nejspíš jo.
Pochopila jsem, že jako rozumní lidi jen působíte.
- V pohodě? - Hej.
- Jo, dobrý. Jo. - Jo?
Děkuju.
Máte vybráno?
Jo.
Já si dám bio pekingskou kachnu.
Za tu chtěj 75 $.
Já poprosím bio coloradské jehněčí. Propečené.
Já si asi jen přidám chleba.
Díky, ještě trošku.
Co je?
Myslím, že se tomu jehněčímu chce zpátky.
- Je ti dobře? - Asi půjdu najít záchod.
- To je… - Chceš pomoct?
- Děkuju. - Půjdu…
Ne, zůstaň s Michelle. Jsem v pohodě.
- Když tak na mě zakřič. - Dík.
V jedné norské galerii visí nahá fotka tvé ženy.
A je barevná, nebo černobílá?
Říkala mi, jak jsi na ni čekal na letišti, když se vrátila z Brazílie.
Rozkošný. Získal jsi body.
Tam ale zažila určitá dobrodružství.
O některých ti prý řekla.
- Jo, o tom, červeném náramku. - Tři přání!
- Dobře. - Cos udělal, bylo odvážné, Apollo.
Povím ti, že se mi to líbilo.
No, nechal jsem si tu šňůrku, aby mi připomínala slib, co jsem jí dal.
- Hele. - Toho se nedotknu.
Jo a měl bys být pyšný.
Dvě z těch přání už jsi vyplnil.
A vím, že ti nechce říct, co si přála.
Smůla. Ale seru na to.
Když tak to svedu na chlast.
Hodný manžel. Zdravé dítě. A…
Při pobytu v Salvadoru Emma potkala jednoho norského fotografa.
- Co? - Vyrazili ven
a našli zchátralou továrnu. Pak šel ten chlap čurat.
Nechal tam foťák. Emma se rozhodla sama sebe vyfotit.
Nastavila časovač, vešla do záběru,
svlékla si šaty a vyfotila se nahá.
No a jeden galerista tu fotku koupil, vystavil ji a už ji neodstranil.
Nějak se v tom ztrácím.
Dívala se do toho objektivu jako čarodějka, Apollo.
Je to děsivý.
Tak jo. A ten Nor, kdo to je?
Říkám ti něco důležitýho, a ty řešíš kraviny.
Tak dobře.
Snažím se ti sdělit Emmino třetí přání, aniž bych zradila její důvěru,
protože tohle jediné se ještě nevyplnilo.
Tak fajn.
- Poslouchám. - Tady jsou.
- Pane? Pane, vaše žena. Potřebuje vás. - Co to…
Drž se mě, zlato.
Pojď.
- Musíme najít… - Co Michelle?
Ta si poradí. Neměj o ni strach. Musíme najít…
Fajn, zavolám záchranku.
- Ne. Nevolej. - Proč?
- Apollo, porodíme doma, jasný? - Jasně. Dobře.
- Chambers Street. - Jo, Chambers Street.
No tak.
Zvládáš to skvěle.
Pardon. Promiňte.
- Jo? Fajn. - Jo.
Je akorát tady. Hej, neodjíždějte!
Dobrý, dobrý. Fajn.
Dlouhý krok. Už tam skoro jsme. A je to.
- Nesedneš si? - Postojím.
- Kolik je? - Čas na show, vážení!
Show začíná!
Kristepane.
- Řeknu, ať to vypnou. - Dobrý, neřeš to.
Dobrý? Vedeš si skvěle.
Asi budu blinkat.
- Sedneš si? - Jo.
- Dobře. - Jo.
Dáváš to.
Jsi skvělá.
Je úžasnej!
- Už jen deset zastávek a jsme doma. - Dobře.
Proč jsi jedl jen chleba?
- Já si tak pochutnala. - Já taky. Ten chleba byl famózní.
Byl to nejlepší chleba… Co?
To je dobrý. Ty jí teda dáváš zabrat.
- Nemůžeme se tě dočkat. - Nemůžeme se tě dočkat.
Ale musíš počkat tak 15 minut, děťátko. Dobře? Patnáct.
Tak jo.
Tak jo…
Jen se soustřeď.
Soustřeď se. Je to dobrý.
Nic se neděje. To se vyřeší.
Co je s ní, vole?
Je těhotná, vole.
- Je to tady. - Tak jo. Začíná rodit.
Sehnali byste strojvedoucího?
Dojděte pro strojvedoucího!
Já jdu.
- Prosím. - Děkuju.
- Tvoje jméno? - Kovboj.
Přistěhoval jsem se z Dallasu, tak mi říkají Kovboj.
- Ale jmenuju se… - Kovboj je supr jméno.
Pomůžeš mi ženu postavit na nohy?
- Jasně. - Tak na tři.
Můžeme? Raz, dva, tři. Tak jo. Opatrně.
- Opatrně. - Kurva.
- Díky. - Bezva. Díky.
Je to dobrý. Jsi skvělá.
- Nemáte něco k pití? - Red Bull?
Ne. Ne.
Ta voda tamhle. Paní, mohla byste mi ji rychle podat?
Dík. Děkuju mockrát.
Držím tě. Tu máš.
Tu máš. Fajn. Dobrý.
Vyžahni ji.
Sakra.
Víte, kdy se rozjedeme?
- Víte, kdy pojedeme? - Vypadla elektrika. Ten vlak nepojede.
Vrátím se a zavolám záchranku, ale chvíli to potrvá.
Nic se neděje.
Ty a já, jo?
No tak, je to dobrý.
- Už musím tlačit. - Dobře. V pořádku. Jasně. To půjde.
Mohli byste odejít? Dopřejte nám soukromí. Ať nikdo nekouká.
- Běžte! - Jasně. Briane, jdi sem.
Já budu tady.
Tak můžeme? Jdi na to.
Není tu nic k vidění.
Opatrně. Pomalu, pomalu.
Tak jo. To je ono. Je to dobrý.
Vedeš si dobře. Jo.
A teď pořádně zatlač, ano? Velký nádech.
Pojď.
To zvládneš. No tak, zvládneš to. Dobrý.
KDYŽ VĚŘÍTE V NĚCO, ČEMU NEROZUMÍTE, BUDETE TRPĚT
Ještě jednou. To dáš.
No tak.
Ještě jednou, zlato.
A je to.
Hej, hej.
Je to kluk.
Ahoj.
Nepojmenujeme ho Brian?
To je hezký jméno.
Můžu… Chci si ho podržet.
Na.
Panebože. Panebože.
Nazdar.
Ahoj.
Ty jsi můj chlapeček.
Ahoj.
Nejdřív láska.
Potom svatba.
Nakonec v kočárku dítě žvatlá.
Pusťte mě!
Každý mi vyložte svůj příběh.
Životní cestu. A já vám povím, co jste zač.
- Apollo, půjdeš se mnou. - Ne!
AUTOR KNIŽNÍ PŘEDLOHY
Překlad titulků: Jiří Sailer