Ålder, 17 år.
Född i New York City. Residence, Long Island.
Far, James. Mor, Angela.
Båda konstnärer.
Känner mina föräldrar till Nora?
Bara i stora drag.
Vilket är i princip allt vi vet just nu.
Vill du hjälpa oss med detaljerna?
Jag är äldre än hon.
Född 18 minuter före.
Äldre, men aldrig klokare.
Ni kommer att höra mycket skit.
Om hur jag agerade, vem jag försökte vara,
och hur jag var med henne.
Men...
den där systergrejen,
tvillinggrejen...
är som ett främmande land.
Man kan bara förstå det, om man är i det.
Så nej, jag vill inte prata om vad som hände med henne.
Men...
Jag vill berätta vår historia.
Ett, två, tre, fyra, jag förklarar tumkrig.
-Där fick du. -Du är för bra.
Då kör vi igen.
Ett, två, tre, fyra, jag förklarar tumkrig.
Ni kanske borde förklara vapenvila. Desserten är på väg.
Din italienska börjar bli rostig, signore.
Dio mio. Er mamma ger mig alltid en avhyvling.
Hur smakar det?
Ganska gott?
Jättegott.
-Hon lär sig så snabbt. -Verkligen.
Vet ni vad vi inte har lekt på ett tag?
-Ord i ord? -Ord i ord.
-Är ni redo?
Första ordet är, "Tiramisu".
T-I-R-A-M-I-S-U.
Okej, Ange. Kom igen.
-S-T-U-M, "stum". -Ja.
Nora, din tur.
S-M-A-R-T, "smart".
Och det är hon, mina damer och herrar, det är hon.
Vad sägs om, vänta, "atrium"?
A-T-R-I-U-M.
Nu skryter du bara.
Rachel. Gör ett försök.
"Mus."
M-U-S, "mus".
Ja. Bravo.
Jag har en. "Iris", I-R-I-S.
"Rit". R-I-T.
-Ja. -"Trim". T-R-I-M.
-"Arm". A-R-M. -Ensam.
Omgiven av människor,
men fortfarande ensam.
Det var så jag kände när jag vaknade på det stället.
Och insåg att det inte bara var en mardröm.
Vi var verkligen körda.
Vissa hade tur.
De hade någon att hålla fast vid.
Det borde jag också ha haft.
Men jag kunde inte släppa skulden.
Hallå.
Polarn.
Upp och hoppa. Vi är i helvetet.
Fatin?
Vad...
Vad fan?
Jag sov.
Jag trodde du var död.
Sex, sju...
-Vi saknar en person. -Leah.
Det är Jeanettes.
Audrey, jag har fattat ett beslut.
Det kommer att bli kontroversiellt.
Ordern kom från högkvarteret.
Ingen extraktion. Vi fortsätter som planerat.
-En flicka är död. -Vi ska inte moralisera.
-Det här ska ut på fältet genast. -Vad är det i den?
Vi ska inte ställa frågor.
Släpp den vid lastplatsen.
Den andra agenten kommer att hämta den.
Stäng av motorn när du är 150 meter bort.
Vilda
Den låg i hennes ficka.
Jag hörde den ringa, men det kändes overkligt.
Inte för att något gör det längre.
Så jag följde ljudet, och jag...
-Jag... -Du visiterade en död kropp.
Men när jag äntligen fick den ur fickan,
dog den i mina händer.
Det konstiga är att det här är hennes andra telefon.
Den andra förlorade vi i vattnet,
men det här är en helt annan.
En som fungerade,
som hon valde att inte berätta om.
Är det inte något lite märkligt med det?
-Inte lite, utan mycket. -Låt mig se den.
Det är en konstig telefon.
Så vad försöker vi säga här?
-Jag vet inte. -Jag vet inte.
Den enklaste förklaringen kan vara den rätta.
Så hon hade två telefoner, det är inte så galet.
Och hon hade blivit så illa däran. Hon glömde nog bara.
Jeanette var inte bara i chock. Hon var döende.
Fan.
Förlåt.
Fan ta henne om hon glömde. Det kan ha varit vår enda utväg.
Okej.
Men varför väckte du oss inte?
Jag vet inte.
Vet du inte det?
Du hör en telefon och istället för att väcka oss,
sitter du där och begrundar vad som är verkligt och inte?
-Och när du... -Det var förvirrande.
Jag är inte alls förvirrad.
Du kunde ha hittat den innan den dog. Men det gjorde du inte.
Nej.
Toppen.
Hon är bara rädd.
Du gjorde allt du kunde.
Nej, hon har rätt.
Jag tabbade mig.
Det är svårt
att spåra en ringande telefon mitt i natten.
Det verkar troligt att hon gjorde allt hon kunde.
Jag vet.
Men just då,
var allt jag såg någon som inte ens kämpade.
-En flicka utan kämpaglöd. -Jag antar att det inte är din stil?
Jag var ren glöd.
Liv och hårt arbete, det är så man förverkligar sina drömmar.
Vi växer upp och får höra det, eller hur?
Att man inte behöver vara begåvad,
eller ha någon medfödd talang.
Om du bara tar dig tid,
anstränger dig och kämpar,
är allt möjligt.
Jag trodde det för att jag var tvungen.
Bara för att inse...
att det var en iskall lögn.
Man kan jobba ihjäl sig för vissa drömmar,
och de kommer ändå att vara...
precis utom räckhåll.
Vänta.
Vad menar du?
-Petar du mig från laget? -Nej.
Nej, det gör jag inte.
Jag stoppar dig inte från att tävla.
Då jag är helt säker på att en simhoppare inte kan bli bättre,
säger jag det, och jag säger det så tidigt jag kan,
för det här är en brutal, utpumpande, otacksam strävan.
Jag vill inte att någon ägnar sitt liv åt det mer än nödvändigt.
Jag kan... Jag vet...
Jag vet att jag har varit i en svacka.
Nej, sluta.
Se på dem.
Det gör ont att säga, men det
är den fysik som krävs för att lyckas i denna sport.
Korta, kompakta kroppar
med små pannkaksbröst
och någon underlig genetisk förmåga att packa på sig muskler och noll fett.
Och det är...
Det är inte den du är längre.
Herregud, hur ska jag...
Hur ska jag uttrycka det bättre?
Du blev vacker, vännen.
Lång och verklig.
Jag kan jobba hårdare.
Jag kan lägga mer tid på plankan.
-Jag kan ge... Snälla! -Rachel!
Jag vet att det inte känns så,
men detta är en möjlighet.
Folk åldras ur sporten utan en aning om vilka de är,
men du kan börja lista ut det nu.
Nu genast.
Du kan fråga de andra flickorna.
De kommer säga att jag var envis, galen, inte visste när jag skulle sluta.
Men när man hittar det där,
det som bara är ens eget,
som äntligen får en att känna sig speciell,
som äntligen låter en få glänsa...
Där är hon.
Min lilla Athena.
Det ljus som brukade falla på andra...
Det faller nu på dig.
Du luktar klor och excellens.
Raquel.
-Hej. -Hej.
Så, goda nyheter.
Jag backade ur designmässan i Paris,
så jag kan vara här för ditt stora mästerskapsögonblick,
jubla från läktaren och skämma ut dig.
Men jag trodde att resan var en stor grej för dig och Nora.
Jag vet att du såg fram emot den.
Paris finns kvar.
Jag vill också vara där.
Okej då.
Cool.
Väldigt cool.
Mår du bra, älskling?
Ja. Jag är bara sliten.
Jag ska ta en dusch.
Och du kan lita på vad jag säger,
när du äntligen har hittat det där som får dig att känna dig värd något,
då ger du inte upp det utan strid.
Fan.
Du, jag känner mig definitivt som en skithög.
Och jag är så ledsen.
Strunt samma, jag har glömt det.
Jag är inte långsint.
Jo, i ett fall, men det får räcka.
Bästa ursäkten är ett förändrat beteende.
Vad vill du att jag ska göra med den?
Se om du kan blåsa upp den. Jag har inte lyckats.
Du tänker simma ut till vraket.
Där finns saker vi behöver om vi hittar dem.
Radio, nödraketer.
Följer du med?
Så jävla typiskt.
Du kan inte säga typiskt om någon du har känt i en dag,
i en atypisk situation.
Vattnet är för farligt.
Ser du vågorna. Hur de bryts i sidled?
Det är en tidvattenström.
-Jag surfar. -Surfar du?
Jag tog två lektioner.
Har du någonsin ljugit för någon, för en kille,
och sagt att du gillar The Smiths eller att du surfar,
och sedan försökt legitimera lögnen genom att lyssna på The Smiths
och börja med surflektioner?
Nej.
Vattnet är en dödslängtan.
-Bad min syster dig att tala mig ur det? -Nej. Hur så?
Jag vill inte heller vara kvar här.
Titta på himlen, känna mig misslyckad.
Som en hjälplös, dum nolla.
Vad vill du göra då?
Herregud, du måste sluta skrämma mig.
Du måste sluta kasta saker på obeväpnade bruna människor.
Förlåt.
För någon som avger softbollspelarvibbar,
var det ett superlamt kast.
Vad är det?
Det som är kvar av nödrutschbanan, tror jag.
-Vad gör du med den? -Jag vet inte än.
Vi kanske kan använda den som skydd, eller för värme.
Nåt sånt.
Någon kommer definitivt hämta oss. Du fattar väl det?
Sket du där uppe?
Jag pissade. Inget mer.
Och bara för att vara tydlig, gör jag inte det i naturen.
Jag svär vid Gud, för det behöver jag inomhusavlopp.
Har du fler servetter i väskan?
Vill du inte heller dropptorka?
Det är skönt att ha dem till hands.
De blir bra fnöske och kan läggas på sår.
Jag måste ta en titt på vad vi har räddat, din resväska inkluderad.
Steg ett i scenariot är att veta
vad vi har att arbeta med.
Är du från en domedagsförberedelse-familj
som har källaren full av konserverad soppa?
Jag tittar bara på en massa överlevnads-teve.
Expedition Robinson, så klart.
Extrem Överlevnad.
Wild Alaska är bra.
-Alone, Naked and Afraid. -Hur många finns det?
Jag fattar inte. Jag trodde det blev bättre.
Stukningar är alltid värre nästa dag.
Inte så här mycket värre.
Din min hjälper inte.
Vad menar du?
Jag menar att du ser rädd ut.
Mår hon bra?
Du kommer att klara dig.
Svullnad betyder att din kropp jobbar på det.
Jag fixar det. Hon behöver inte en massa andra runt sig.
Toni!
Jag höjde den, som man ska.
Det är nog bättre att immobilisera än höja.
Det är mitt fel. Jag borde ha spjälat det igår.
Du borde nog ha gjort det.
Bara så ni vet, var jag volontär på Amarillo General förra året,
där lärde jag mig att det största hindret för patientens återhämtning...
Är infektion.
Och negativ energi.
Tänk över det. Jag hämtar en dricka åt henne.
Okej, så du tog med...
Typ, 37 kondomer?
Och dina p-piller.
Preventivmottagningens affischflicka.
Jag gör mitt bästa.
Dag 15. Det är bäst att vi är härifrån dag 21.
Jag vill inte ha min mens i det här helvetet.
Tror du att någon har sin nu?
Din syster verkade ha sin.
Dra åt helvete.
Jösses, jag skämtade.
Hallå. Jag gör en inventering.
Rör inte grejerna förrän allt är räknat.
-Jag vill veta vad vi har. -Lugn, det är till Martha.
Vi tar en promenad.
Du följer med oss, Texas.
Du kan visa vägen.
-Visa vägen till vad? -Det där.
Vi måste veta var vi är. Få hela utsikten över det.
Inte en chans att vi är ensamma här.
-Jag följer gärna med, men Martha... -Det är okej. Du kan gå.
Jag verkar inte ha mycket att välja på. Jag ska bara...
Ta den här.
Luta den lite, få den hela vägen upp dit.
Det kommer att bli en ganska bra signal.
Förmodligen bättre än en stor hjälpskylt.
Kan det verkligen fungera?
Ja.
Det gjorde det på Face the Wild med Bear Grylls.
Okej.
Du, Rach...
Det kan inte vara lätt...
att se någon driva iväg.
Speciellt om de driver in i mörkret.
Igår gick vi till vänster,
och vi hamnade i riktigt otäck terräng.
Jag gissar att den vägen är vår bästa chans.
Sluta med det.
Det här är inget skämt.
Okej, då gör vi det här.
Låt mig följa med!
-Inte en chans. -Jag kan hjälpa till.
-Du har hjälpt tillräckligt. -Nej, Rach.
Vet du hur dåligt jag mår?
Jag vill slita av mig huden.
Riktigt fint och dramatiskt, Nora.
Vänta, vad heter det när någon är så dramatisk
att det är pinsamt?
-Melodramatisk? -Ja, precis.
Gå nu.
Se på dig.
Du är alltid i vägen.
Gud.
Ditt minne är...
dödligt selektivt.
REID, RACHEL - FD:11/04 KÖN: K - DR: HW
BESÖKARE
Du...
Du spolade inte.
Personalen måste kontrollera för att se att jag inte har fått återfall.
Goda tider, eller hur?
Ja, vi gjorde önskecollage.
Föreställer du dig en golden retriever i ditt liv?
Nej.
Här.
De tvingade mig att sätta upp den där.
Rådgivaren sa att den var för sportcentrerad.
Men jag är inte sjuk.
Jag är bara en atlet som vet vad som krävs.
Rachel, du hamnade på akuten.
Jag var bara uttorkad, okej?
Jag hör inte hemma här, Nora.
Hjälp mig.
Kan du hjälpa mig?
Jag ska prata med mamma och pappa.
Hon skulle behöva en Vicodin eller tre.
Någon chans att detta är en billig form av smärtstillande?
-Nej, det är glidmedel. -Herregud.
Vad? Jag är inte så bra på det basala.
Jag gillar rekreation.
Vad är det för rosa saker längst ner i din skräphög?
Herregud, är det där swagpåsar?
Vad är swag?
-Varför ligger det i en påse? -Swag.
Det är billigt pr-skräp. Dum och törstig.
-Den här har mitt namn. -Solskyddsmedel.
Billiga rosa glasögon.
Precis när man trodde att det inte kunde bli värre,
din mormors jävla golfskärm.
Jag älskar faktiskt den.
Fan. Det är min resplan för helgen.
Beroende på tid på dagen,
ska jag antingen vara på en keramiklektion,
eller simma med delfiner.
Jag skulle inte vara ledsen över det sista.
Jag har simmat med delfiner fyra gånger,
och deras små tänder är skrämmande.
Du verkar må mycket bättre än igår.
Du var typ på väg ner i avgrunden.
Att nästan dö måste ha påverkat mig.
Vad? Såg du livet passera revy?
Det gjorde fan det.
Och det gjorde dig ledsen.
Man kan säga att jag har haft några usla år.
Detsamma.
Okej, vi rör på oss.
Jag vill till toppen innan solen går ner.
Se om vi kan skicka en signal.
Om sammanhanget var annorlunda,
om vi var på en studieresa, och på en parkering någonstans
väntade en kedjerökande busschaufför på att köra hem,
skulle jag tycka att det här stället var vackert.
Jag säger ju det, Gud gör ingenting fult.
Har du tänkt på college, Leah?
Inte egentligen.
Jag har varit upptagen med andra saker.
Du då?
Stora collegeplaner?
Jag har redan valt Stanford.
Deras simhoppsprogram är i princip en biljett till OS.
-Följer din syster med dig? -Nej. Varför frågar alla det?
Det var bara en fråga.
Jag är som min mamma
Ibland är det drama
Glöm karma
Kan höra mig ropa
Omvänd Madonna, det är jag Min cykel är en...
-Hallå. -Hallå.
Jag kom för att ge dig den här.
Du glömde den i bilen.
Och för att säga lycka till.
Inte för att det behövs,
eftersom jag har uttalat en förbannelse över alla andra simhoppare.
Jag skojade bara.
Mår...
Mår du bra?
Ja.
Ja, bara nerver. Bra nerver.
Du mår väl bra?
Känner du dig frisk?
-För du svor att du skulle... -Nora, ja.
Ja, jag mår bra. Du behöver inte stå vakt.
Okej?
Jag behöver bara komma igång.
Få fart på blodet.
Ge mig mina beats.
Jag mår bra, Nora. Kom igen.
Jag kommer att äga.
Jag kommer att vinna. Jag kommer att äga.
-Okej? -Ja.
Fixa platser till mamma och pappa.
-Jag älskar dig. -Jag älskar dig också.
Okej. Gå.
Skynda dig.
Gå, snälla.
Det här verkar inte värt det, Toni.
För någon av oss.
Det blir det, jag svär.
Super Nintendo, Sega Genesis
När jag var luspank Kunde inte föreställa mig det här
Femtiotumsteve Prålig skinnsoffa
Har två åk En limousin med chaufför
Känns det bra?
Jag vet inte, det är kallt.
Det är poängen.
Någon kommer väl att hitta oss?
Ja, klart.
Ser du alla rika vita flickor på den här ön?
Samhället kommer aldrig låta dem förgås.
Shelby sa att hennes pappa förmodligen var i Vita huset nu,
skrikandes på presidenten att hitta oss.
Tror du att vi blir berömda sen?
Shelby sa att de kommer att ge oss smeknamn,
"De åtta osänkbara" och vi får vara på talkshower...
Du pratar om henne hela tiden.
Va?
Hon kommer att dumpa dig efter det här.
Hon bjuder dig inte till Dallas.
Fan, Marty, jag...
Jag är ledsen. Jag är bara så rädd.
Jag vet.
Okej? Jag med.
Födelsedagar var de värsta dagarna Nu dricker vi champagne när vi är törstiga
Jag kanske behöver en paus.
Vi är nästan där.
Jag menar inte en siesta, bara en vattenpaus.
Jag vill inte göra ursäkter för mig själv,
men jag gick iväg igår, och det var inte det lättaste.
Vi är nästan där.
Det betyder inte samma sak för dig som för oss.
Vi arbetar med mycket olika förutsättningar här.
Det är rasistiskt.
Va? Nej.
Jag menade bara för...
För att du är en atlet i världsklass...
Slappna av.
Jag skojar.
Se upp.
Vad tror du att vi får se när vi väl kommit dit?
Jag hoppas på ett Sandals resort...
Jag tar en paus. Förlåt.
Vi är nästan framme, sa jag.
-Skit. Spegeln. -Leah.
Nej.
-Sluta. Vi behöver den inte. -Jag kan se det.
-Jag når den. -Når du den?
-Jag når den. -Leah. Släpp den.
Den är precis där.
Har du den?
Jag ser den!
Dra upp mig. Snälla.
Dra upp mig.
Jag försöker. Dra upp henne.
Jag är här.
Så din syster kom trots allt.
Ja.
Jag antar att då
insåg hon att jag inte alltid vet vad som är bäst för mig själv.
Fan, vi behövde den!
Spegeln?
Vem bryr sig om en spegel? Leah dog nästan.
Rachel, jag är så...
Jag är så ledsen.
Känn inte att du måste be henne om ursäkt.
Titta inte på mig så där.
Se inte på mig som om jag är galen,
som om jag är en arg tjej som tappat fattningen.
Jag har all anledning.
Mitt liv finns där ute, En miljon kilometer bort. Okej?
Verkliga livet är där ute och jag har ingen jävla aning
varför jag är den enda som kämpar för det.
Finns det inget som väntar på dig?
Har du inte en värld som vill ha dig tillbaka?
Vad fan? Hallå?
Tydligen inte.
Nästa simhoppare, Rachel Reid.
SIMNING & SIMHOPP 2017 DIVISION I
Det finns ingenting.
Ingenting.
Rachel!
Håll dig borta från mig, Nora.
Jag menar allvar. Håll dig borta från mig, Nora.
Stanna. Rör mig inte.
Håll dig borta från mig, Nora.
Herregud.
Herregud!
Bara för att bättre förstå,
vad hoppades ni att se från toppen?
Något, vad som helst.
En brygga, ett hus...
Något slags tecken på att vi inte var ensamma.
Men det blev inte så.
Förlåt. Vad?
Men du hittade inget som pekade på att ni inte var ensamma.
Jag gjorde och gjorde inte det.
Ser vi inte de andra fyra?
De bör passera Arbor Cam 12 om ett par sekunder.
Ser du hur de har grupperat sig annorlunda?
Det innebär ofta en förändring av förhållandets geografi.
-Har du noterat det, Susan? -Självklart.
Gud.
Hundarna måste ha sovit i tvätten igår kväll.
Har jag gått omkring så här hela dagen?
-Vill du ha luddrullen? -Ja.
Jag kan lika gärna bara fortsätta.
Ja.
Antalet gånger som att bara stirra på dessa två ansikten
har räddat mig från avgrundens rand.
Hur gör de?
Är det bara att de är så enkla
när absolut ingenting annat är det?
Vi lägger inte bara hennes död tanklöst bakom oss.
Vi går vidare,
så att det hon gav uppgår till något.
Uppfattat?
-Absolut. -Susan?
Ja. Uppfattat.
Bra.
Kan du visa baslägret?
Jag vill kontrollera att agenten hittade paketet.
Självklart.
Kom.
Det här måste ha varit vår pilot.
Nej,
jag har ingen bra känsla om var du befinner dig just nu,
men det du lämnade efter dig kommer att användas.
Dottie. Var inte morbid.
MOT FÖRKYLNINGS- OCH INFLUENSASYMPTOM
Förlåt, men det här är en skattkista.
Smärtstillande, desinfektionsmedel, i princip ett helt medicinskåp.
Okej, svälj den här.
Du kommer att vara i toppform på nolltid.
Jag har bara haft budgetmärken förr.
Hon köpte dem inte åt dig. Hon hade lite tur.
Ge henne en sån här.
Kanske en och en halv, men med mat.
-Vad är det? -Oxykodon.
Shelby, tack så mycket.
Hur säger man "Varsågod" på ursprungsamerikanska?
På Ojibwe är det...
Okej.
Ja.
Det.
Tidvattenströmmen ser lockande ut.
Tack, förresten,
för att du försökte ta spegeln.
Jag är inte en Stanford-antagen, frukostflingeätande,
olympisk simhoppare, men jag tar mig an saker.
Om de är riskabla, omöjliga, dumma,
eller fullständigt katastrofala,
kommer jag försöka mig på det.
Hej.
Så,
Stanford...
Du blev petad, Rachel.
Det är inte ditt liv längre.
Jag vet inte varför du inte släpper det.
Jo, det gör du, Nora.
Du vet varför.
Ja.
Q-A-T.
Trippelbokstav.
Är det ett tillåtet ord?
Ja, slå upp det. Det är en arabisk buske.
Är du okej, älskling?
Vi kan spela något annat.
Nej. Det är lugnt.
Är det fortfarande ömt?
Typ.
Varje ärr är en läxa.
Vad är det där Rumi-citatet?
"Såret är platsen ljuset kommer in i dig."
Just det.
"Petrichor."
Det betyder lukten i luften efter att det har regnat.
Det är ganska vackert.
Det är det.
Värt sina 85 vackra poäng.
Okej.
Vart ska du? Det är nästan din tur.
Jag tänkte gå och lägga mig.
Rachel?
Minns du min första tävling nere i Jersey?
När vi var elva?
Jag gjorde den perfekta piken.
Jag överglänste alla. Mamma och pappa,
de blev som tokiga.
Pappa kysste en massa främlingar
och mamma skrek så att näsan blödde.
Hon blödde på mitt hår och såg det inte ens.
Jag vet att det inte var lätt för dig,
att alltid sitta på läktaren,
och i princip få ditt liv kapat av min grej.
Men den dagen...
det var första gången de någonsin sett på mig så där.
Som de alltid har sett på...
Mig.
Som de ser på mig.
Ja.
Vet du, de var i princip
de enda som
märkte mig.
Ja, men,
jag ville ha det.
Det vill jag fortfarande.
Jag ska tillbaka dit, Nora.
Jag ska bli jävligt bra igen.
Och jag vill att du låter mig tro på det.
Historien om mig och min syster...
är att jag inte förstod henne.
Hur menar du?
Hon var alltid steget före.
Stod i vägen på något sätt.
Där stod jag och tänkte
att hon bara kastade en skugga jag var tvungen att ta mig ur.
Men så var inte fallet?
Det var ett skydd.
Hon kastade sig framför världen för min skull.
Den här historien, ni två,
får jag frågar hur den slutar?
Jag vet inte.
Antar att det är i era händer nu.
Det är sant som de säger. Att man fortfarande kan känna saker.
Signaler från gamla nervändar.
Förnimmelser av det förflutna.
Vet ni vad jag känner?
Hennes hand...
i min.
För evigt.
Undertexter: Oskar Klaren
Kreativ ledare Elsa Hallström