Jeg ved, det er ømtåleligt,
men vi skal bruge din forklaring på det, der skete den dag.
Okay.
Rachel! Jeg kommer!
Vi kunne ikke se dem.
Vi kunne høre dem.
Ærlig talt kan jeg stadig høre dem.
-Rachel! -Nora!
Nora!
Det kunne have varet et sekund.
Måske en time? Jeg ved det ikke.
Men så var hun bare...
Nora!
Hold ud, Nora!
Væk.
Hun var væk.
Det var Dot, der så hende først.
Rachel!
-Du bløder. Hvor bløder du? -Jeg mistede hende.
Nogle af os frøs.
Men nogle af os vidste bare, hvad vi skulle gøre.
Vi bliver nødt til at ætse det.
Hold hende nede.
Nu!
For nogle var det sværere, de lod det hele...
...ødelægge dem.
Nej!
For fanden!
Graven var her. Nora placerede den her.
Der er ingen fordele...
Og jeg tror ikke, der nogensinde vil være det.
Men det, jeg vil sige, er, at for os alle...
...bandt det os sammen.
Til, jeg ved det ikke,
noget mere, end vi var.
Ja, efter det skete, blev vi som...
Der er ingen anden måde at sige det på, vi blev en familie.
Det var det, at det skete så hurtigt, som var så svært at tro.
Idéen om, at kun tre uger før...
...kendte vi slet ikke hinanden.
Der var akavethed og afstand.
En masse blikke og høflighed.
Vi var forsigtige med paraderne oppe,
bare fremmede på vej i en ny retning...
Uden anelse om, hvad der var på vej.
Vil nogen have kage?
Passageways introvideo, optagelse uno.
Mit navn er Josh Herbert, og jeg er så begejstret over det her retreat.
Fedt.
Rosa, kommer med min medicin.
Jeg så aktivitetslisten for det her retreat.
Som jeg sagde, er jeg så begejstret,
næsten ligeså meget som med tryllelejren.
Jeg løber 400 meter på under 50, og jeg løfter tre gange min kropsvægt,
så hvis du tror, jeg bliver udfordret af noget stand-up paddle-boarding-pis,
så kan du skride.
Jeg har udarbejdet en erklæring.
"Jeg tager på det her retreat mod min vilje.
"Jeg laver videoen, fordi jeg skal,
"og nu giver jeg en liste over, hvad jeg hellere vil."
Overvejer stadig, men måske tager jeg den her på på dag et.
-"Gå på tegnestifter." -Min lakmusprøve.
Hvis du ikke kender de legender, vil jeg ikke have en samtale med dig.
-"Få halsbetændelse." -Jeg glemte, hvad jeg skal sige.
Bo, det er bare tre ord til at beskrive dig selv.
"Slikke rutsjebanen på McDonald's."
Jeg slår græs.
Han ved ikke, hvordan man sælger sig.
Lad mig vise dig, hvordan det gøres.
Tre ord? Jeg ved det ikke.
Navnet er Scotty Simms, der kommer til jer direkte fra lortedelen af Florida.
Men ikke længe, for jeg er en kyndig og motiveret iværksætter
med store ideer til mode- og hudplejeindustrien.
Scotty, det er mere end tre ord.
Tre ord, der indkapsler mig, er "mand med raffineret smag."
Kedelig hvid fyr.
Og det mener jeg også bogstaveligt.
Jeg samler på whisky.
Hemmeligt...
Jeg behøver knap nok at skjule dem, fordi mor ved ikke en skid.
Skøn mundfølelse.
Jeg er Rafael Garcia, forkortes Raf.
De fleste kalder mig Raf.
Ja, jeg ved det ikke, jeg er vel bare spændt på at møde alle.
Jeg har aldrig været på Hawaii før.
Faktisk aldrig været på et fly før,
så jeg er lidt nervøs for det.
-Ting, jeg vil savne... -Kom ind.
Du smiler. Det er en god udvikling.
Jeg beundrede bare vores elskede kontrolgruppe.
"Elskede?"
-Ikke det, jeg forventede, du kaldte dem. -Fireogtredive dage, Daniel.
De klarede 34 dage, mens kvinderne klarede de fulde 50.
Åh gud, alt det tiggeri om penge
og stepdans som en skide abe for mine investorer...
Det hele var umagen værd.
Drengene var de perfekte fiaskoer, vi havde brug for,
-så hvordan kunne jeg ikke elske dem? -Ja,
Vi begynder at behandle dem nu.
-Jeg kom bare for at fortælle det. -Er du okay, Dean?
-Du ser anspændt ud. -Jeg er aldrig "anspændt."
Komplicerede følelser er mere Dans ting.
Jeg ved, det har været en prøvelse,
men jeg beder om en sidste indsats fra jer begge.
Der er ingen tvivl om, at de kollapsede.
Når vi finder ud af hvordan,
så er magten vores.
Gå nu ud og knæk dem, mine herrer.
Hvis I kan, start med den her lille engel.
Jeg vil vide, hvordan han faldt.
Jeg ved ikke rigtig, hvad I vil have fra mig.
Bare din version af, hvad der skete.
Hvad med at vi tager dem af?
De er alligevel genstand for "overforsigtighed".
På grund af det, jeg gjorde?
-Ja, Rafael. -Det er Raf.
Jeg kaldes Raf.
Nå, Raf, fortæl os om den første dag.
Jeg kan huske, jeg ikke kan huske navne.
Jeg har aldrig været god til det.
Måske er det, fordi alle er så dårlige til mit.
Men, ja, det...
Den første dag vidste jeg kun det grundlæggende.
Der var de to bedste venner fra Florida.
Josh, hvis navn jeg kun kendte fra skolen.
Den kloge med det smarte tøj.
Lacrosse-fyren.
Emo-knægten med brillerne.
Og hans stedbror Seth.
Hvis navn jeg af en eller anden grund...
...ikke kan glemme.
Og træningsdragtknægten,
som virkelig hadede sin mor.
Godt, mor. Rigtig god idé.
Hvad med... Hvad med at vi sender mig væk
til en eller anden fucking rundkreds i vildmarken med...
"Måske bliver det sjovt," sagde hun, "Ja, måske lærer du noget."
Måske lærer jeg, hvordan det er næsten at drukne.
Måske lærer jeg, hvordan det er
at få et ton vand op i min skide næse.
Måske lærer jeg, hvordan det er at hade dig fuldt ud,
din skide pikpat!
Fuck!
Undskyld, jeg kan ikke lade, som om det ikke var sjovt.
"Pikpat!"
Hej.
-Er du okay? -Nej.
-Henry, kom nu. Ikke nu. -Hvad?
Vi er forsvundne, døde eller i himlen. Ingen af os er okay.
Jeg omformulerer. Er du okay i betragtning af det?
Hvorfor gør du det?
Gør hvad?
Græder.
Det er fint. Det er sundt.
Og jeg synes, det skal være mere normaliseret som adfærd.
Jøsses da! Hvem kom med drengen?
Er han altid sådan?
-Jeg ved det ikke rigtig. -Vi er i forskellige vennegrupper.
-Hej, Raf. -Fint nok.
Hør, vi har siddet på vores røv for længe.
Lad os holde op med at græde og gøre noget.
Hey, mand, hvad er dit navn igen?
Han vil sige, det er Kirin. Men vi ved alle, han er den fødte Chad.
-Begynd ikke, Taylor. -Okay, en historie der.
Hør, Kirin, lad os lade Josh være Josh et øjeblik.
Vi er alle blevet smidt ind i den her virkelige feberdrøm.
Vi bør normalisere at have enhver reaktion, vi ønsker.
Hvis du vil kalde din mor en pikpat, så gør det bare.
Det havde jeg brug for. Hun stinker.
Kan vi ikke holde op med at snakke og rykke?
-Og gå hvorhen? -Lede efter ting.
Øde øer eksisterer ikke engang, vi har fundet dem alle.
Det er sandt.
Alle disse øer er blevet købt af rige fyre med Illuminati-penge.
Okay, alle sammen op!
Hvorfor gjorde jeg, hvad han bad mig om?
Det er kaptajn far-stemmen, man kan ikke bekæmpe den.
Jeg har afskyet ham siden mellemskolen, og jeg rejste mig.
Selvfølgelig bliver vi reddet,
men hvis der er et sygt hotel rundt om hjørnet,
og vi er for dovne til at finde det,
vil vi føle os som kæmpeidioter.
Så lad os dele os og gå i separate retninger,
send nogen tilbage, når I finder noget.
Alle fra her er én gruppe.
Altså...
Alle fra herovre. De andre kommer med mig.
Kom så.
Det sker stadig. Han er som en traktorstråle.
Hey, er du okay? Har du det bedre?
Meget bedre, ja.
Jeg tager altid en ordentlig tudetur.
Godt.
Så selvom jeg hader at tage imod råd fra en trecifret...
-En hvad? -Undskyld,
det er bare noget, jeg siger, når nogen har en...
...trecifret SAT-score.
Tak, fordi du griner.
Jeg ved, det er noget selvtilfreds og ondt noget, men han tager ikke fejl.
Hvis vi sidder her med vores tanker, vil det bare ødelægge os,
så lad os rykke, og så er vi væk herfra på ingen tid.
En uge.
Der er gået en uge, og jeg ved det ikke.
Det føles bare ikke rigtigt.
Der er al den her tunghed uden hende.
Og Rachel, det er, som om alle, hun kender, er sårede lige nu.
Men imens er jeg herovre med dig, som om...
Som hvad?
Jeg vil høre dig beskrive det.
Som om jeg flyder, som om jeg er svag,
men jeg kan lide det.
Som om jeg er...
...høj på ethvert stof, de advarede os om til morgensamling i mellemskolen...
-Jeg klarer ikke mere sentimentalitet. -Du bad mig.
Jeg gør det bare svært for dig.
Og forresten...
Jeg er også glad.
Men skylden for det hele...
Hvad skal vi gøre med den?
Har du talt med din ven, Gud, om det?
Faktisk har jeg ikke gjort det særlig meget på det sidste.
Bede.
Hvad tror du, han ville sige?
Vær taknemmelig for det gode.
Han hjælper os med at overleve resten.
Fucking amen.
Det pisser mig så meget af at sige det her.
Det vil altid pisse mig af at sige det til en skønhedskonkurrence-vinder.
Det får mig til at føle mig så åbenlys.
Du er så smuk.
Hvorfor bliver jeg ikke stærkere?
Jeg løfter kun ting og spiser dybest set palæo.
Måske vil det ske på én gang,
og dine muskler vil sprænge frem fra din skjorte som Hulk.
Elementerne har fået din hjerne til at stivne.
-Her er godt. -Ja.
Sidste touch.
Ja.
Jeg ved, det ikke gjorde en skid for os sidste gang,
men vi kan ikke gå ind i landet uden at efterlade bevis på liv,
så med det her og signalbålet bør det være nok.
Hvad betyder "SOS" igen?
Ja, jeg føler, jeg burde vide det, men klappen gik ned.
Ved du, hvem der ville have vidst det?
Hvilket minder mig om, at det er min tur til at se til hende.
Hej. Må jeg sætte mig?
Det er bare tid til en ny bandage, så...
Hvad hvis jeg begyndte at beatboxe?
Du ved, R-A-P?
Hvad hvis jeg var sådan et røvhul, som troede, det var en god joke?
Du ved, jeg aldrig ville gøre det mod dig, ikke?
Ikke noget Patch Adams-pis.
Hvilket også betyder at være ærlig.
Efter syv dage burde der ikke være så meget hævelse.
Og at være på den her strand hjælper ikke.
Alt sandet kommer derind.
Vi rykker i dag, Rachel.
Og jeg har brug for, at du kommer med os.
-Hendes ting også, det hele vil... -Det bliver.
Det er nødt til at blive.
Hvis hun kommer tilbage.
Martha.
Du har holdt noget hen for mig, tøs.
Jeg samlede vores ting, og jeg fandt det her i din kuffert.
Det er litteratur. Jeg har kun gransket det,
men den er allerede bedre end Jeffs gennemvåde ble af en bog.
Den har korte sætninger,
nogle sengescener til at onanere til,
hvis hun skulle gå derhen igen.
Det er strandlæsning.
Vi har strandlæsning i hænderne,
og vi forlader stranden.
Undskyld. Jeg glemte, at jeg havde den.
Er du okay?
Må jeg stille dig et spørgsmål?
Har du bemærket nogen nye vibes mellem nogle af dem her?
Henviser du til de klinisk depressive vibes,
der er til højre? Jeg tror, Rachel har en god grund...
Nej. Jeg mener ikke dårlige vibes. Mere som...
Skinnende vibes.
Som...
...mellem to personer, som måske er mere end venner?
Shoni.
Shelby og Toni.
Jøsses, har du først fundet ud af det nu?
-Det har varet en uge nu. -En uge?
Så du dem kneppe i skoven?
Gud, jeg burde have vidst det.
Jeg har ledt efter dem, så vi kan pakke.
Jeg kan lugte en orgasme en kilometer væk. Mon jeg har noget med bihulerne?
Hvad?
Ingenting. Det er bare...
Træ. Til signalbålet, som du bad om.
Nej, det er perfekt.
Konceptuelt. Jeg troede, du ville hente mere af det.
-Du har været væk i en time. -Er du min tilsynsførende?
-Tager du tid på mig? -Hey.
Hvorfor blande sig i, hvordan jeg bruger min tid?
Fordi jeg... savner dig.
Blandt fucking andet.
Jeg er lige her. Jeg er ikke gået nogen steder.
Jeg ved, du stadig leder efter den.
Jeg kan ikke lade være, Fatin. Den grav, den er...
Det er min eneste måde at vide, at jeg ikke er helt og aldeles...
Leah, det er en luftspejling.
-Hvor skal du hen? -Jeg er ikke... Det er ikke det.
Jeg tænkte, jeg ville prøve igen.
Gøre et mindre patetisk forsøg med brændet.
Prøve at redde ansigt, hvis jeg kan.
VÆR OMSORGSFULD
-Bange? -Nej.
Jeg ved det ikke.
Det kommer i bølger, alt det her vanvid.
Det gør mig søsyg.
Jeg har søsygepiller, hvis du har brug for det.
Du er en engel, men jeg var ikke bogstavelig.
Jeg mente åndeligt.
Desværre er vildmarken bare ikke rigtig enig med mig.
Det er ikke et særligt styrkende miljø for mig
personligt og velsign Moder Natur, men hun er bare ikke min muse.
Hun er Frost, Tennyson og Keats' kælling.
Og som med alt andet har den hvide mand gjort krav på hende.
Jeg ved det. Og jeg...
Jeg er så ked af det.
-Er du digter? -For fanden i helvede!
Nej, du godeste, men den kælling er.
Hans tå er nok brækket. Har du nogensinde brækket en knogle?
Jeg brækkede min arm i fjerde klasse.
Jeg havde ikke mange venner, så jeg forfalskede en masse underskrifter på den.
Min terapeut siger, det er et grundlæggende sår.
For pokker!
Jeg ved, jeg burde have ondt af ham, men empatibrønden er knastør.
Det er Raf, ikke? Jeg har hørt nogle sige "Raff" eller "Rafe."
-Det er Raf, ja. -Ja.
Men fint nok. Jeg hører alle versioner hele tiden.
Ja. Raf. Godt solidt navn.
Jøsses! For pokker!
Fem minutters pause.
-Jeg har brug for en pause. -Kom så.
Jeg ved, det bare er en tå...
og hvis jeg var sammen med de andre fyre lige nu,
ville den trecifrede sportsidiot kalde mig en tøsedreng.
Du brugte "trecifret."
Ja, det er godt. Det er fængende.
Har du noget i dit medicinskab til det her?
Ja. Jeg har alt til det her.
Er du på Team Ibuprofen eller Team Paracetamol?
Begge to?
Hvis du vil tilbage, kan du godt.
-Ingen behøver at være en helt. -Seriøst?
Jeg ville kun bremse jer.
Ja, totalt. Din beslutning.
Tak, gutter. Seriøst.
Det er i orden.
Hey, gutter.
Held og lykke.
Okay.
Jeg er virkelig ikke sikker på det her nye sted.
Jeg kan ikke engang lide træer.
Folk tror, at de er fredelige og åndelige,
men ved du, hvad jeg kalder dem? Skide gamle.
Mind mig igen, hvorfor vi forlader stranden? Det føles sindssygt.
Vi vil være væk fra solen, vinden og være varmere om natten...
Og væk fra hvor vi mistede hende.
Det vil være godt for os alle.
Hey, Marty, jeg har et sygt set-up til os lige herovre.
Er du okay?
Du tænker bare på Nora eller...
Nej.
Hvad er det så?
Vi har boet sammen i årevis
og har ikke dræbt hinanden endnu.
Kom nu, sæt dig.
Jeg tænker, jeg sover alene.
Jeg sveder, når jeg sover, og pladsen er så trang, at jeg...
Min sved skal ikke forstyrre dig.
Så jeg sover bare derovre.
Okay.
Men du er velkommen til at give min plads til en anden.
Måske Shelby.
Så du ved det?
Jeg ville fortælle dig det. Jeg fandt ikke tid og...
Toni, det er okay.
Er du okay med det?
For pokker!
Ved I, hvad der skete med øksen?
Jeg lagde den i den bunke af ting, som Leah skulle bringe.
-Hun skulle være tilbage for timer siden. -Tror du, hun er okay?
Ja.
Hun ved bare ikke, hvornår hun skal holde op.
Ja, jeg vil ydmygt foreslå, at vi går tilbage.
Det er tydeligvis en ødemark.
Vi finder noget, okay?
Ikke før det bliver mørkt.
Hvorfor bliver du ved med at gøre det med fingrene?
Jeg måler tiden til solnedgangen. Hver finger er 15 minutter.
-Hvad er du, en slags spejder? -Ja.
Jeg stoppede i niende klasse.
Jeg endte med at ville noget andet for mig selv, æstetisk.
Det siger du ikke.
Jeg er ikke vild med at være enig med Testosteron Jones herovre,
men jeg tror, vi finder noget.
Vi ankommer nok snart til et sygt Bo Bedre-hus.
-Det ejes af en milliardær. -Ja, lad os ikke håbe det.
Hvad snakker du om, Damien?
Han hedder Henry, tror jeg.
Jeg tror, din ven drog
en parallel mellem mig og Antikrist-drengen fra Tegnet.
Men jeg har nul ønske om at falde over hjemmet for en velhavende eneboer.
-Hvorfor ikke? -Fordi han vil dræbe os.
Tænk over det.
General Zaroff, The Most Dangerous Game, Poe Dameron, Ex Machina...
Dracula.
Sådan nogle dræber udvedkommende.
Dracula er ikke milliardær, han er udød.
Hvis du justerer for inflation, er han det faktisk.
Penge og isolation har gjort dem
til blodtørstige excentrikere.
Som en kommende milliardær protesterer jeg imod, du kritiserer os.
Der er gode personer der.
Melinda Gates.
Daddy Warbucks.
Mr. Peanut.
Han er en fucking gentleman. Han hilser altid med hatten.
Er mr. Peanut milliardær, eller er det monoklen?
Gider I at lægge en låge på det og begynde at lede efter ting?
-Det er "låg". "Lægge låg på det." -Ja, ja.
Lad os bare gå tilbage så, tabere.
Efter jeg har pisset.
Jeg skal faktisk også tisse.
Tak, mand.
Tak for privatlivets fred, så fedt af dig.
Ja.
Spørgsmål.
-Er det ømt, når du pisser? -Nej.
Der må have været et blåt mærke.
Måske var jeg ude i vandet for længe, og nu har jeg...
-saltvandspik. -Ja, det er dybest set en dødsdom.
-Er du seriøs? -Nej, saltvandspik er ikke virkeligt.
-Livet er dog. -Livet er hvad?
En dødsdom.
Hvad?
Jeg har ikke noget at tørre den med.
Kom nu, mand, du må komme over det.
Du er den eneste, jeg kender, der ikke bare kan ryste den af.
Okay, lad mig se, hvad jeg har.
Her, prøv den. Publix-kvittering.
-Hvad gør jeg med den? -Du godeste. Bare lad den være!
Lad eftertiden vide, at min mor sendte mig ud for at købe kattemad og elpærer.
Jeg tror, du tabte den her granolabar.
Jeg glemte, at jeg havde den på mig.
Hør her, den her bar og anden mad, som vi måske har,
lad os bare holde det hemmeligt indtil videre.
Nej, jeg ved det.
Vi bliver snart fløjet væk herfra,
men bare i tilfælde af, vi ikke gør, må vi passe på os selv.
Se de rige børn.
Tror du, de kan administrere ressourcer?
Nej.
Vi må gemme noget til os.
Behold den.
Vær sød, lad være.
Undskyld, jeg...
Jeg var bare på automatisk.
Indsamler alt, jeg ser, til den nye lejr.
Jeg er...
Jeg er enig med dig, forresten.
Altså jeg er ikke sikker på, at vi bør rykke os.
Det er, som om vi accepterer, at det er vores liv nu,
at hjem ikke er derude, det er...
noget, vi må skabe her.
Hvorfor tænker vi så meget
på det her koncept om accept?
Er accept ikke bare et andet ord for at fucking give op?
Jeg vil ikke give op, Rachel.
Måske hjælper det ikke, men...
du skal vide, at jeg tænker på hende.
Jeg tænker på hende hver dag.
Altså...
Var det hendes idé at komme?
Kan du huske, hvordan hun hørte om det?
Var det i skolen, eller dine forældre, eller...
Eller blev en anden involveret?
Hvorfor spørger du mig om det her?
Bare prøv, Rachel. Prøv at huske,
hvordan hun fandt ud af det, og hvorfor hun kom her.
Hun var bange.
Og hvordan fik hun det at vide?
Hun var bange for, at jeg...
At jeg ville dø, og at hun...
Men hvordan hørte hun om retreatet?
Det er derfor, okay?
-Tænk. Rachel. -Det er derfor.
Det er derfor, okay?
Hun ønskede det her for mig.
Hun prøvede at redde mig fra mig selv, og...
Nu er hun væk, og det er min skyld.
Hun er væk nu, og det er min skyld.
-Hvordan fik hun dig hertil, Rachel? -Hun er væk, og det er min skyld!
-Hun er væk! -Rachel, fortæl mig det nu!
-Rachel, Rachel... -Er du tilfreds?
Hun er væk, og det er min skyld! Er det, hvad du ville vide?
Hun er væk, og det er min skyld!
Hvad fanden var det?
Jeg måtte finde ud af, hvad hun vidste.
Du har en pige hængende i en tynd tråd, og du skærer den af?
Hvad er der galt med dig?
Du tager dine vrangforestillinger, og du tager dine teorier,
og du begraver dem, nu!
Og hvis du nogensinde tager dem inden for 30 meter af Rachel igen,
slår jeg sgu dig ihjel.
Nogle realiteter er for svære at acceptere.
For skræmmende,
for grimme,
for store.
Da vi først kom der,
ønskede ingen at indrømme, hvor skrækslagne vi alle var.
Intet af det trængte rigtig ind, før...
Rekognosceringensmissionen var ikke den største succes.
Vi finder noget.
Måske gjorde de andre det allerede.
De er tilbage.
Hvad fanden?
Fuck. Du godeste.
Fuck. Shit.
Fuck.
DJ.
-Ja. -Hvordan tænkte I, det skete?
Vi vidste det ikke.
Vi tænkte, han gik ud for at pisse,
gled på en sten og blev fejet ud, og...
Blev fejet ud og...
Det ved jeg ikke, men...
...det hjemsøger mig.
Som en masse ting, der skete på øen.
-Jeg forstår ikke, hvordan det skete. -Tidevandet var brutalt.
Han må være blevet ramt af en brænding og blevet angrebet af noget.
Shit, mand. Naturen leger ikke.
-Hvad skal vi gøre med ham? -Vi kan ikke efterlade ham her.
Alle kødædende på den her ø vil komme efter ham.
Og så os.
Vi kunne lave en flådebegravelse,
som nogle af min fars venner i tjenesten.
Jeg mener, til søs.
Absolut ikke.
-Med den ting, der spiste ham? -Nej. Jeg tror, Bo har ret.
Det er sindssygt.
Hvis vi tynger ham ned, og vi holder ham tæt på,
så forbliver vi i sikkerhed.
Osama bin Laden blev begravet på havet.
Jøsses, det er da lige meget.
Okay, så hvem bærer ham?
For hvis der er noget derude, der kan rive et ansigt af...
Jeg tror, jeg siger nej.
Jeg gør det.
Jeg kan ikke gøre det alene.
Raf, er du okay med at være støtte?
Ja.
Han valgte mig.
Jeg ved ikke hvorfor, men han valgte mig.
Han valgte mig til at gå ind i mørket med ham,
og jeg kunne godt lide det.
Det er varmere i den nye lejr.
Også dejlig atmosfære. Martha brændte salvie.
Når det er sagt, er jeg her ikke for at smide dig ud.
Har du brug for at blive, bliver du.
Jeg havde en skolepsykolog, som gav mig en pjece
om sorgens såkaldte fem stadier.
Benægtelse, forhandling, og så videre.
Dumt. Virkelig dumt.
Jeg brugte den pjece til at flytte en edderkop ud af mit hus,
så smed jeg det lort i skraldespanden.
Der er på ingen måde kun fem.
Man mister en,
og hvert sekund føles som en helt ny cirkel i helvede.
Så jeg tænker:
Det antal sekunder i din levetid, hvor de er væk,
så mange er det.
Bare en milliard små lortestadier.
Så jeg vil ikke skynde på dig.
Det er ikke op til mig, hvor meget tid du har brug for.
Jeg håber bare, at du er okay med selskab,
fordi jeg lader dig ikke blive herude alene.
Så har du nogle gode lege, vi kunne lege,
du ved, fordrive tiden lidt?
Miss Mary Mack.
Kender den ikke.
Miss Mary Mack, Mack, Mack
Alle klædt i sort, sort, sort
Med sølvknapper, knapper, knapper
Vent, er det ikke en klappeleg?
Du driver gæk med mig.
Lidt sjov for min egen regning.
Jeg fortæller dig, hvad det er lige her.
Jeg kommer ikke videre.
Den her følelse dæmper sig ikke.
Jeg er bare...
Jeg er bare træt.
Og selvom du er sød,
så vil jeg ikke have, at du passer på mig sådan.
Det var altid hendes job.
Og jeg er bare ikke klar til at udfylde den position endnu.
Kommer du?
Det er en opgradering, ikke?
Jeg ved, at det er det
på næsten alle måder, men noget føles forkert.
Jeg ved det. Det er som om vi ændrede vores hvide støj-maskine
fra havlyde til skovatmosfære.
Vores vibe er ikke så god.
Jeg tror, at det bare er anderledes.
Jeg ved, hvad det er.
Gud, jeg glemte det næsten.
Vi mangler nogen.
Der er han.
Velkommen hjem, Marcus.
Det var tæt på.
Jeg er så ked af det, skat. Det er okay. Det skal nok gå.
Vi klarer os alle sammen.
Skål for at fucking håbe.
-Hvad hedder hun? -Undskyld?
Jeg har set de armbånd før.
Hvis det er hægtet, betyder det, man er taget, ikke?
Det her, ja, det er dumt, jeg ved det.
Det er som en vielsesring for dumme børn.
Jeg synes, det er lidt fedt. Det tror jeg også, du gør.
Her, noget at holde dig varm med.
En sweatshirt og en øl til at holde dig varm.
Det er ikke en øl, men du forstår.
Skyllet op fra vraget, tror jeg.
"Det her tilhører Josh Herbert."
Hans mor elsker ham.
Mere hans husholderske.
Jeg burde fortælle Marisol, at jeg tilhører Josh nu.
Så det er Marisol?
Jeg har også en kæreste. Julia.
Jeg ville sende et postkort,
men det bliver mere en flaskepost-situation.
Hey, alvorligt. Har du det okay?
Det spørger du folk om ret meget.
Jeg ved, det er lidt min ting.
Julia siger, at jeg er som en børnehave- klasselærer i det nordlige Californien.
Nej, nej, jeg synes faktisk, det er sejt.
Så, har du det?
Ikke rigtig.
Dig?
Nej.
Men i baghovedet regner jeg med
"Det, der ikke slår en ihjel, gør en stærkere."
Jeg er ikke...
-Du er ikke hvad? -Stærkere.
Men du har forandret dig.
Det må du indrømme.
Hvordan?
Du er ikke en lille, artig, stille katolsk knægt fra Tijuana.
Jeg siger ikke,
at du ikke længere er det,
men jeg siger bare, at der er forskelle.
Det, jeg hader,
er, at man ikke kan kontrollere det.
Det, man bliver til.
Vi begyndte alle at ville være ting.
Stærke.
Elskede.
Sikre.
Magtfulde.
Inkluderede.
Set.
Være sammen med nogen.
At være som nogen.
Vi ville være alt det.
Vi ville være mænd.
Men sandheden er...
Nogle af os var ved at blive monstre.
Ikke lige dig?
Jeg drikker ikke rigtig.
Du kan hælde en ud for DJ.
Vi er underafkølede på grund af ham,
men, hey, en venlig gestus.
Så er det nu.
-For DJ. -For DJ.
Hej.
Var det så elendigt, som du troede, det ville være?
Svar mig, når jeg stiller dig et spørgsmål.
Fint, helt sikkert.
Det var meget mere elendigt, end jeg kunne have forestillet mig,
og jeg kan ikke tro, du førte mig igennem det.
Sådan er syndens sold, Devon.
Fuck dig.
Jeg fatter ikke, hvor utaknemmelig du er.
Efter det, du gjorde, og de tråde, jeg trak i...
Hvilken del af "fuck dig" var ikke tydelig, mor?
Ved du hvad? Jeg fuckede up fyrsteligt.
Jeg er en elendig dreng, det er jeg.
Som ikke ved nok om verden eller mig selv
til ikke at ødelægge tingene,
og det lever jeg med hver dag.
En person er død på grund af det, jeg gjorde.
Men du,
du er den her voksne, som ødelægger de her børns liv,
og det er ikke et tilfælde.
Du planlagde det her.
Og du nyder det.
Jeg er måske en fuck-up.
Men du er en psykopat.
Tak for at være en holdspiller i dag.
Vi kalder dig tilbage på et tidspunkt,
måske allerede i morgen,
så vær forberedt på det.
Pas på dig selv.
Skrig ikke.
TIL VORES ELSKEDE JAMIE
Tekster af: Mads Cunha Vestergaard
Kreativ supervisor Lotte Udsen