Jméno?
Rafael Garcia.
-Odkud jedete? -Z domova, z Tijuany.
-A kam jedete? -Do školy v San Diegu.
A kam sis myslel, že jedeš?
Když jsi nastoupil do toho letadla, kam sis myslel, že míří?
Odpověz na otázku. Nevím, kolik mám času.
Kam sis myslel, že to letadlo letí?
A pamatuješ si, jak spadlo?
-Na Havaj, na tábor... -Pak mělo letadlo poruchu.
Nebo to tak vypadalo.
-Dali vám něco k jídlu? -Nevím.
-Koláč, dezert? -Možná. Myslím, že nám dali koláč.
Nemůžeš přestat? Řekni mi, kdo jsi a co tady děláš.
Já jsem ty.
Samozřejmě nejsem ty, ale stalo se mi úplně totéž.
Havárie letadla, ostrov, skončila jsem tady.
Stejný sandály. Stejný tepláky. Stejná noční můra.
Neber si to špatně, ale opravdu si myslím...
Ne! To ne!
Za těmi dveřmi ti nikdo nepomůže.
Tohle místo, tahle situace,
celá tahle pošahaná sága, ve které vězíš
už nevím jak dlouho,
to všechno je léčka.
Nehoda letadla nebyla náhoda.
Tohle není stanice pobřežní stráže, naši rodiče si pro nás nepřijdou.
Je to vězení.
A jestli se odsud máme dostat,
musíš se mnou mluvit.
Vím, jak ti to asi zní, když to říkám,
ale to vědomí snad něco váží. Jsem si toho vědomá.
Jsem si bolestně vědomá toho, jak se ti asi zdám šílená.
Nejen šílená.
Vyděšená.
To jo.
Tak jo. Buď opravdu souhlasím,
nebo tě jen chci uklidnit, dokud nezmizíš.
Tak co?
Na to se taky snažím přijít.
Takže...
Co chceš vědět?
Všechno.
Trosečnice
Všichni jsme byli ztraceni.
Všech osm.
Nebyl jsem na tom hůř, ale cítil jsem se dvojnásobně ztracený.
Ztracený uvnitř ztraceného místa.
Co to sakra dělám?
Pomáháš mi zachránit ti život.
Všechno, co mi řekneš, je jako příčka na žebříku odsud.
Chci tomu věřit, ale neznám tvoje jméno.
Leah. Jmenuju se Leah.
Jen pro jistotu.
Já jsem Raf.
Hej!
Co čumíš?
Nemůžu se ani namočit,
aby mi nějakej úchyl nečuměl na péro?
-Cože? -Díval ses na mě.
Pořád čumíš!
Nedíval... Nevěděl jsem, že tam jsi.
Jako bys z něj nemohl spustit oči. Nestydo.
Co kdyby sis oblékl kalhoty?
Hele, neházej to na mě. Tomu se říká...
„Obviňovat oběť“.
Nedíval jsem se na tebe. To bych neudělal.
Vážně, Rejfe?
Není mi jasný, co bys udělal nebo ne,
protože o tobě hovno vím.
Za ty čtyři dny jsi řekl snad jedenáct slov.
Nemůžu vyloučit, že občas mrkneš na ptáka.
Mám holku, do prdele!
Tak jo, beru na vědomí.
Ale snad víš, že o to nejde.
Kašlu na to, jestli jsi gay.
Jde o soukromí.
-Nejsem gay. -Opakuju, že o to nejde.
Ale jestli chceš něco dokázat tím,
že budeš vykřikovat, že máš holku, nepomůže ti to.
Vypadá to trochu zoufale.
Kirine, já...
Nejsem nic.
Nejsem nic z toho, co tvrdíš, že jsem. Jen...
Jdu pryč.
Takže jsi trávil spoustu času sám?
Ze začátku asi jo.
A ostatní mysleli, že jsi trochu zakřiknutej?
Proč se na mě díváš, jako by to bylo něco divnýho?
Podle mé zkušenosti,
když tam někdo byl tichej a trávil hodně času o samotě,
znamenalo to, že něco skrývá.
Nebyla to nějaká promyšlená kamufláž.
Jen normální vada osobnosti.
Ale jemu se moc nezdálo, co jsi dělal.
Proč ti přijde zatěžko vysvětlit, co děláš?
Protože jsem tam jen tak seděl
a protože... Neznal jsem...
Cos neznal?
Sebe.
Můj život předtím...
Byl...
Byla v něm temnota.
Byl jako v mlze.
Dny byly únavné, opakovaly se, všechno splývalo dohromady...
Jako bych měl
hlavu plnou mlhy.
Rafaeli!
Je třetí hodina. V mé třídě jsi až šestou hodinu.
Jasně.
Promiňte.
Mlha tak hustá, že jsem skrz ni neviděl ani sám sebe.
Jen jedno bylo jasné.
Jen jedno dávalo smysl.
Jen jedno mi dávalo pocit, že já sám dávám smysl.
A najednou jsem byl na ostrově
tisíce kilometrů daleko.
-Jak jsem řekl... -Ztracený na ztraceném místě.
Máš s tím nějakou zkušenost.
Nemáš ponětí.
-Směna skončila. Mám tě vystřídat? -Jo.
Spala vůbec?
Sakra. Jsou to už čtyři dny.
Nevím, kde se v duchu toulá,
ani proč si chtěla vzít život.
Tím bych neztrácela čas.
Třeba má hlavu v oblacích,
třeba sní o svým geriatrickým milenci.
Záleží na tom, že je naživu a konečně drží hubu.
Velice se omlouvám, ale nebudu se nervovat kvůli její nespavosti.
Víte, co by pomohlo? Uklidňovák.
Ale všechny spolykala, než jsme ji donutili vyzvracet je.
Jako by si vykopala hrob.
Fatin, málem umřela.
Omlouvám se.
Ale s ní končím.
-To nemyslíš vážně. -Ne?
Poznám, když někdo kecá. Nemyslíš to vážně.
Tak jo. Měla jsi ji pak hlídat,
ale třeba si odkroutím dvojitou šichtu.
Díky.
Hele, ráda budu pečovat o Rachel.
Jestli potřebujete, mám pro ni hromadu času.
Jdeme.
Nenechám se tady litovat. Jdeme.
Nechává nás to v klidu?
Ani náhodou.
Podívej, dělám rámus jako nějaká amatérka.
Obvykle našlapuju víc zlehka.
Vyplašíš ho.
Jestli past pořádně nesklapla, mohl by utéct. Počkej tady.
Dostalas ho, Martho! Je to fešák.
Myslela jsem, že ti dneska pomůžu,
ale zdá se, že jsem tu trochu zbytečná.
-Promiň. -Neomlouvej se. Obdivuju tě.
Pořád ještě můžu poskytnout morální podporu.
Toni myslela, že bys to mohla potřebovat.
Toni ti řekla, ať jdeš se mnou?
Rozhodly jsme to spolu.
Říkala mi o tvých králících
a o šeltiích, co jsi mívala.
Říkaly jsme si, že to pro tebe je asi těžký,
když tolik miluješ zvířata
a každej den se staráš, abysme měly co jíst.
Co ještě ti Toni o mně řekla?
Já nevím. Spoustu věcí.
Ale jen aby ti pomohla.
A když mám mluvit za sebe,
vím, jak je těžké...
Dát stranou své hodnoty,
nebo je změnit rychleji, než jsi připravená.
-Jen ti chceme pomoct. -Já vím. Díky.
Měly bychom jít.
-Moc dlouho nám nevydrží. -Dobře.
Je známo, že smrt hladem je děsivá.
Na stejné úrovni jako nemoc z radiace a ukřižování.
Mohl bys toho proboha nechat? Nikdo tady neumře hlady.
Přece nám nezbývá jen tohle?
To mi přijde nemožný...
Je mi líto, ale takhle skončit nemůžu.
Máma ani neví, kde hledat mou novelu,
jak mě mají posmrtně vydat?
Je na mém Google Drive, máti!
Klikni na druhou složku označenou „rozepsaná novela“...
Drž hubu, Taylore! Budeme v pohodě, jen musíme s jídlem šetřit,
protože záchrana zřejmě...
Protože jim to trvá dýl, než jsme mysleli.
Zahrajeme si něco? Abysme se zabavili?
Když chci přestat mlsat cukr, vždycky hraju na Xboxu.
-Můj dietolog to podporuje. -To není blbej nápad. Co navrhujete?
Divadelní hru. Něco, co nás odhalí.
-Žádný divadlo. -Tak jo, paráda.
Co třeba „dvě pravdy a jedna lež“?
Prima. To bych hrál.
To je ono, Rejfe!
Jmenuje se Raf.
Nekecej. Raf?
Jo.
Boží.
Znáš tu hru?
Řekneš dvě pravdy a jednu lež a my budeme hádat.
Tam u vás tomu asi říkají jinak.
Dos verdad, dos verdades...
Myslím, že to chápu.
Dobře.
Takže...
Chodím do školy v San Diegu, ale bydlím v Tijuaně.
To je pravda!
Pendler. Vlastně je to obdivuhodný.
Nemáš říkat něco, co někdo může okamžitě potvrdit.
-To je špatná taktika. -Leda by byli s Joshem domluvení.
Ty vole!
Miluju dobrou fintu.
Prosím, pokračuj.
Za druhé,
rodina mé přítelkyně vlastní firmu, která vyrábí tuhle salsu.
-To je blbost. -Ale opravdu?
Za prvé, je blbost, že si někdo vezme salsu
na víkendový tábor.
Můžu jíst jen tu s nízkou kyselostí a nevěděl jsem, jestli ji budou mít.
Ale že tvá přítelkyně je dědička firmy Veracruz Salsa,
to je ještě větší hovadina.
A konečně,
tajně rád očumuju chlapům ptáky.
Přiznal to! Ty krávo!
Rejf číhal jako úchylák, až se vynoří můj pták.
Počkej. Ne, to byla ta lež. O to právě šlo...
Tvá přítelkyně fakt vlastní veřejně obchodovanou firmu na salsu?
Ano. Její otec vlastní podíl v mateřské společnosti.
Takže to je lež a ty očumuješ ptáky.
Proboha, ne! Podělal jsem...
-Moc mě to mrzí. -Ty vole!
-Debile! To jsme mohli sníst! -Mrzí mě to.
-Moc mě to mrzí. -Nehýbejte se.
Nesahejte na to. Můžu? Díky.
Mohl by mi někdo vysvětlit,
co ten pošuk dělá?
Pořizuje fotky na svoje směšný sociální média.
Neslyšet o „Rozlejvači“ byla na tomhle ostrově jediná dobrá věc.
-A teď je to pryč. -Sethe, ty děláš „Rozlejvače“?
-Vážně jsi ten slavnej „Rozlejvač“? -Přiznávám.
-Co to sakra je? -Tys neslyšel o Rozlejvačovi?
Je to Instagram a Twitter, co hodnotí fotky rozlitého jídla
a má k tomu šíleně vtipný popisky.
-O nic nejde. -To jsem už slyšel.
Spolupracuješ s firmama a tak.
Určitě ti platí, co? Počkej.
Jak ohodnotíš tu salsu? Jako „rozbředlý tsunami“?
A jak to pojmenuješ?
Třeba nějakou slovní hříčkou.
Třeba „salsa, sval se“.
Ubohý!
Rafe, pojď sem.
Co na to říkáš?
Já nevím.
S máminým portrétem Seleny na sametu se měřit nemůže...
Nešaškuj.
A taky si myslím, že bych to dokázal taky.
Na výtvarce jsem nakreslil mísu s ovocem a paní Wentzová řekla: „Co to je?“
-Mám talent od přírody. -Já tě tak nesnáším.
-Miluješ mě. -Zmlknul bys a podíval by ses?
Barvy jsou tak hluboké a tak syté.
Je mi teplo po těle, když se na to dívám.
Kde přesně je ti tepleji?
Rafe, nevěděla jsem, že tu jsi. Jak se máš?
Jíš jednohubky?
Promiňte. Neměl jsem?
Ne, jen si posluž. Ale řekni, co na ně říkáš.
To jsou vzorky od dodavatelů pohoštění na čtvrtek.
-Chutnají mi ty žužlavé. -Ty s chobotnicí? Jsou lahodné.
Věděla jsem, že máš dobrý vkus.
Bude tu ve čtvrtek s námi?
Ne, má fotbal v Carlsbadu.
Vlastně možná ne.
Občas mě nenasadí.
Co je ve čtvrtek?
Hostíme benefiční večírek s výstavou.
Dům bude plný domorodého umění.
Gringové s naditýma kapsama.
Neboli cenní dobrodinci, kteří nám pomohou přemístit tyto kusy
do kulturního centra v Tijuaně,
protože byly ve Státech už moc dlouho.
-To je úžasné. -Lásko,
musíme vyrazit.
-Uvidíme se ve čtvrtek? -Tak ahoj.
Ahoj.
Co si mám vzít na sebe?
Vedle tebe jsem většinou jako vzduch,
ale nechci být otrhanej vzduch.
Kde máš...
Sundala jsem si ho do sprchy a asi jsem ho nechala v koupelně.
-Vzdaluješ se mi. -Jsem tím úplně posedlá.
Je na tom krásná ta jednoduchost.
Domorodá žena při práci. Pro ni je to úplně běžný okamžik,
ale mohl být vymazán nebo zapomenut.
Ale to je na umění úžasné, že si pamatuje.
Ponořila jsem se do svých keců.
Ne, já to chápu. To je tvoje.
Rád poslouchám, když se takhle rozjedeš.
Měla bys udělat nějakou přednášku pro veřejnost.
Ty...
Líbí se mi, jak mě povzbuzuješ.
Přemýšlíš někdy, co bys chtěl dělat ty?
Možná, já nevím.
Jednou na to přijdu.
Ale kdyby ne, tohle je skvělý.
Krásně voníš.
„Krev se jí rozehřívala
„a on si ji přitáhl a líbal ji vášnivěji a vášnivěji.
„Pak šepoty a všechno se rozostřilo.
„Poddala se
„a se vzdycháním se mu vzdala.“
-Není to hustý? -Jako čerstvě vytlačený hovno.
Celá knížka o nadržených plánovačích svateb
v nějaký snobský díře, Green-wich v Connecticutu.
Greenwich. A tahle knížka není jediná, jsou čtyři.
Čtyři takový sračky?
Já nedostanu ani jedno pokračování District 9,
a svět dostane čtyři tyhle kravince?
Přečti si ještě pár stránek.
Třeba tě to chytí. Je to šťavnatý počteníčko.
Lidi tohle mají fakt rádi?
Drží hromadu papíru a jezdí po ní očima?
Panebože.
Toni, pomoz mi!
Fatin se mě snaží přesvědčit,
že se mi bude líbit tahle romantická sračka.
Jasně, tuhle miluju.
Neser!
Nejsem taková fanynka jako Martha. Je to šíleně hetero a bílý.
Ale ty svatby žeru.
-Co žereš? -To plánování svateb.
Přemýšlím, co chci na své svatbě.
Velikej dort, všude spousta kytek,
nóbl večeře.
Jak se tomu říká, když to není bufet? Servírovaná večeře. To bych chtěla.
-To je neuvěřitelný. -Kdo jsi?
Kdo vůbec jste? Proč jsem cizinec v cizí zemi?
Vím, co se s tebou děje.
Tvoje svěřenkyně odkráčely, máme postavený přístřešek
a Dorothy najednou nemá co na práci.
A to je problém, protože odpočinek nezvládá.
Zvládá odpočinek.
Kam jdeš?
Věnovat se odpočinku.
Není ti nic?
Promiň, Leah...
Omlouvám se za včerejšek.
Jak jsem na tebe vyjela.
Něco se ve mně zlomilo.
Když si pomyslím,
že jsem mohla...
-Že jsem tě k tomu možná dohnala. -Ale ne.
A já jsem...
Nejspíš jsem to nechtěla skoncovat.
Jen jsem chtěla přestat cítit.
Já vím.
To je nejhorší.
Řeknu ti,
a vím, že si teď koleduju...
Když teď dělám něco užitečnýho, cítím se docela dobře.
-Máš odvahu, že to říkáš nahlas. -Jo, už toho lituju.
Já se taky cítím líp.
Jako bych zapomněla, že moje krev chce proudit.
Leah?
Chceš ji opravdu rozproudit?
-Co to je? -Zjistíme to.
Ne...
Sakra.
Co to sakra je?
Do prdele!
Rafe!
-Jsou všude! -Do pytle!
Sundej si kalhoty. Dělej!
Do prdele!
-Ty vole! -Pálí to.
Dobrý.
Smeteme je. To nic.
Ty bláho.
Ty vole.
Byl jsi plný rezavých mravenců.
Pověz mi, Rafaeli, jak se cítíš?
Moc skvěle ne.
Málem jsem se nechal kvůli tomuhle sežrat,
i když na tom záleží jen mně.
Můj psycholog by řekl, že je tu hodně o čem mluvit.
Ale já ho nenávidím, tak to necháme být.
Dnes prostě nemám den.
Vůbec ne.
Scotty a Bo ti poradí s těmi štípanci.
Jsou z venkova na Floridě, určitě už jich pár viděli.
A Josh má nejspíš deset různých krémů.
Nejsem si jistej, jak si u nich stojím.
Zajímá tě, jak to vidím já?
Všichni se bojí.
Člověk se bojí neznáma a tenhle ostrov je jedna velká neznámá.
A bez urážky, ty taky.
Lidi si chtějí druhé někam zařadit.
Třeba můj nevlastní brácha Henry.
Je to princ temnot, ale pořád si ho můžeš zařadit.
Gotickej e-boy je známá veličina, takže naprosto neděsí.
Ale ty jsi něco jiného.
Prostě si tě musíme zařadit.
Říkáš to, jako by to bylo snadné.
Jdeme.
Kam?
Vypátráme nějaké jídlo. Ovoce, bobule, co já vím.
Něco tady být musí.
Můžeš být ten, co přinese něco k jídlu. Toho mají všichni rádi.
JSI NA CESTĚ?
ANO!
Co že ses tak nastrojil, ty můj donchuáne?
Zkoušíš si ho na školní oslavu?
Lásko!
Podívej se na svého syna!
Nevypadá jako táta?
My Garciové vypadáme v obleku skvěle.
Nepřekvapuje mě to.
Díky, ale ne.
Jdu dnes na večírek a je to trochu formální...
Rafaeli, je čtvrtek.
Táta jde na noční, takže se mnou pracuješ na stánku.
Tak jsme se dohodli.
Já vím, promiň. Ale...
Je to hodně důležité.
Když je to tak důležité, jak to že nic nevíme?
Ze školy nám píšou o každý blbosti...
Není to školní věc.
Je to výstava mexického umění...
U Núñezových.
Ne, je to jen...
Dělají sbírku na to, aby se mexické umění vrátilo do Tijuany.
Je to důležité.
Já to vidím takhle, Rafaeli.
Chápu, žes skončil s fotbalem, abys mohl trávit víc času s tou holkou.
Chápu, že máš hlavu tak plnou představ o ní a její rodině,
že máš trojky ze čtyř předmětů.
Ale zdá se, že nechápeš,
že Núñezovi a jejich obrázky ti školné neplatí.
Núñezovi významně přispívají na školní stipendia,
takže svým způsobem platí.
Nejsi něco lepšího než my.
Tak honem!
Dones tyhle tamales do auta.
A počkej na mámu.
To mám dělat. Mám poznávat lidi, jako jsou oni.
Proto jste mě dali do té školy.
A vlastně vám dělá čest, že mě tam vůbec chtějí.
Zmlkni a poslouchej,
protože je důležité, abys něco pochopil.
Ta holka
na tebe zapomene.
Její rodina na tebe zapomene.
Půjde na pěknou vysokou školu někde na druhé straně země
a už ji nikdy neuvidíš.
Možná moc nevydělávám,
ale vsadím všechno, že přesně to se stane.
Nic nevíš.
To uvidíme. Ale zatím
zaneseš ty tamales do auta a počkáš na mámu.
Tak běž.
Vůbec tomu nerozumím, ale podívej na tuhle nádheru.
Myslíš, že jsou jedlé?
Na to je taková říkanka. Jak to bylo?
„Červená a modrá, ta je dobrá. Bílá a žlutá, ta je krutá.“
Vypadá to, že o přírodě přece něco víš.
To mě naučil Henry.
To málo, co vím, mám od něho.
Býval zažranej do skautingu.
Umí uvázat 60 různých uzlů.
-Ani jsem nevěděl, že jich tolik je. -Jo.
Zauzlovával mně kabely u sluchátek,
jen aby mě naštval.
Ale teď mám AirPods, takže...
Asi si nejste moc blízcí, co?
Je to tak zjevný?
Co je?
Tamhle.
Tak jo.
Cos to našel, ty vole?
Do pytle.
No tak...
Lízátko?
Běž pryč!
Do prdele.
Hele, je mi to strašně líto.
Co blbneš, do prdele?
-Říkám, že je mi to líto. -Pitomej fakane!
Neumíš dávat pozor?
Jdi do prdele! Říkám ti, že jsem nechtěl.
Tahej.
Co blbneš?
Mám ho.
Ty vole!
Chytni to.
Můžeme?
Jo.
Dobrý.
Co tam asi je?
Podle toho, jaký mám dnes štěstí, tak nejspíš portál do pekla.
Půjdu první.
Sethe?
-Sethe? -Rafaeli Garcio,
s radostí ti oznamuji, že tvoje podělaný štěstí
se právě otočilo.
Pojď sem.
Ty bláho!
Úplná zlatá žíla.
Podej mi tu bednu.
Ty krávo! To je boží!
To snad ne!
Kde se to tu vzalo?
Já nevím.
Vypadá to na nějaké přírodovědné pozorování.
Poslední zápis je z roku 2006.
-Myslíš, že se to ještě dá jíst? -Jo.
Datum spotřeby je jen doporučení...
Životní míza.
-Voda? -Jo, ale taky...
Životní míza.
To je tvoje zásluha. Našli jsme to díky tobě.
Tak už nepochybuj o svých instinktech, protože jsou dobrý.
-Vážně. -Díky.
Zavolej, komu potřebuješ.
Haló, kdo volá?
Haló?
Je tam někdo?
Rafe?
Nikdo nebyl doma.
Můžeš zavolat někomu jinému?
Nazdar, cizinko.
Všechno v pořádku?
Stahuju ho po větru. Moc to nevoní.
Fakt ti nic není?
Třeba to, že jsem teď hodně s Shelby?
-Říkala... -„Shelby ti říkala, tys říkala Shelby...“
To mi vadí.
Moje soukromí je moje a chci, aby to tak zůstalo.
Nikdy bych jí neřekla nic, co bys jí neřekla ty sama.
Ani za život.
Co kdybys jí neříkala nic?
Jen tak pro jistotu.
Jasně, jak chceš.
Promiň.
-Nechci... -To nic.
Jsem na tebe hrdá.
Proč?
Jsi teď tak silná. Jako nějaká bojovnice.
Překvapení!
Překvapení je, že se navzájem nezamordovaly.
-Kde se to tu vzalo? -Vytáhly jsme to z vody.
-Co tam je? -Podívej se. Bude se ti to líbit.
Nebo tě to trochu pobaví a udiví.
Ozdoby na párty?
Párty pro důchodce.
DŮCHODCE
Pro důchodkyni jménem Barbara.
Proč to zklamání? Podívejte se na tohle!
Plastové vidličky?
Ale jsou to luxusní plastové vidličky.
Netěšíš se, že se zase najíš vidličkou?
A co říkáte na tenhle poklad?
UŽ MI PADLA
Kvůli těmhle krámům přijdeš o holku.
Dokážeš ji takhle rozrajcovat?
Barbara ví, jak zapařit!
Nejsem si jistá. Je to zkouška ohněm.
Fatin!
Třeba tady je i něco pro tebe.
Tak jo, beru všechno zpátky. Barbaro, jsi boží!
Počkat... Je to, co si myslím?
Piñata plná sladkostí!
Neblbni, Barbaro. Ty bys rozmlátila loutku svého šéfa?
Nevím, jestli je to hustý, nebo divný.
Ty bláho.
V pohodě, Leah?
Jo, dobrý...
Je mi líto, že je to jen piñata.
Táta má kámoše, kterému říkají Nudlouš.
Opravdu se jmenuje Paul, ale říkají mu Nudlouš,
protože jednou na horách
se šíleně opil a vyšňupal asi deset lajn koření do nudlí.
A ten panáček vypadá přesně jako on.
Ty jo!
Víte, že Dorothy bude chtít udělat důkladnou inventuru.
Kde vlastně je?
Hej!
Skautíku!
Neumíš rozdělat oheň?
Ale jenom křesadlem.
-Čím? -Je to tyčový nástroj,
často vyrobený ze syntetické slitiny...
Dobře, můžeš přestat.
Bo!
Je ti nevolno?
Trochu.
Hele...
Ty vole.
-To je sranda. -Přísahám bohu, Joshi,
jestli se zase směješ něčemu, cos viděl na Rozlejvači...
Promiň, ale pořád se mi to vrací.
Byla tam fotka s klávesnicí celou politou jídlem...
-Přestaň! -Drž hubu!
Ale ne.
Zapomněl jsem na svoje děcka.
Tak jo, já na to skočím.
Pověz mi něco o těch děckách.
Zabalil jsem si je.
A schoval je do ponožky.
Kyselý bonbóny? Kdo jim říká „děcka“?
-Všichni, ne? -Ne, ale líbí se mi to.
Mně taky, vnáší to do toho víc kanibalismu.
Já bych jich klidně pár zkanibalizoval.
Joshuo, dáš mi děcko?
Sakryš.
-Většinu už jsem snědl. -Sklapni.
To si děláš kozy? Zapalovač?
Měls ho tady celou dobu?
Jo...
To je k ušní svíčce, kdyby se mi nahromadil maz...
Ty kreténe!
Celou tu dobu tady mrzneme, a přitom jsme si mohli udělat táborák?
Ale to ne! Hihňal ses
nad webovkou toho chytrolína
a zapomněls, že máš v kufru zapalovač!
Někdo by se měl uklidnit.
Ty mě budeš poučovat? Právě ty?
Uklidni mi koule, Taylore.
Cos nám ještě zapomněl říct?
Třeba bysme se měli důkladně podívat.
-Panebože. -Chceš legrační fotku?
Tady ji máš. Jak ji popíšeme?
Dojebanej kreténskej kufr,
nějakej debilní posranej nesmysl?
Kirine, jestli mi ukradneš IP, budu tě muset dát k soudu.
Má někdo hlad?
Ty bláho, arašídový máslo!
Podřadná kvalita, ale nestěžuju si.
To všechno jsi našel?
Já ne. Našel to Raf.
Rafe, děkuju.
Ale neschovávej to nejdůležitější.
Jasně, máme pivo.
-A v bunkru je ho víc. -Ty vole!
Tak jo!
Kirine, dáš si?
Jo, díky.
-Ty přece nepiješ. -Rozmyslel jsem si to.
Nedává to smysl.
Na zdraví! Kluci, díky Rafovi!
Na Rafa!
Raf!
Raf...
Rafael Garcia?
To jsi ty?
Můžeš jít.
Mari!
Děkuju.
Nemáš zač.
Rafe, do Států nemůžeš,
dokud ti neodblokují vízum, ale to nebude trvat dlouho.
Marisol ti bude vozit úkoly, abys něco nezameškal.
Vím, jak ti na tom záleží.
A kdyby byly problémy na imigračním,
tady máš kontakt na dobrou organizaci.
Podle mého kamaráda advokáta, který se v tomhle vyzná,
jsou prý vynikající.
Hej!
Je to mezi náma dobrý?
Jo.
Mami, můžeš to zesílit? Myslím, že to zpívá Martha Molinarová.
Jako bych vždycky potřeboval někoho jiného.
Abych se cítil celý.
Abych se necítil tak ztracený.
Ale teď už jsem se poučil.
Nikdy to nevede k ničemu dobrému.
To není dobré znamení.
Jako pro mě.
Proč?
Chci, abys mi věřil.
Abys mi pomohl.
Abys mě neměl za úplného blázna a věřil, že nás chci oba osvobodit.
Ale nezdá se, že jsi na to připraven.
Ne, nejsem.
Ale zdá se, že nemám moc na vybranou.
Dostanu nás odsud.
Přísahám bohu.
Hej!
Co to děláš? Sem nesmíš!
Leah!
Ahoj.
To je v pořádku.
Prosím, posaď se.
Mám pro vás skvělý příběh.
Dobře.
-Chcete ho slyšet? -Ano, prosím.
Bylo nebylo,
někdo nafingoval havárie dvou letadel.
Všechny oběti omámili a vysadili na dvou pustých ostrovech.
Osm na jednom, osm na druhém.
I když to číslo se mohlo změnit.
Dnes jsem potkala Rafaela.
Povídali jsme si.
Ale to už jste věděli, viďte? Neustále nás sledujete.
Nedali byste mě do té místnosti, kdybyste od něj něco nechtěli.
A zdá se, že se vám nedaří to získat.
Myslíte, že já to dokážu.
Vy tomu tady nevelíte.
To je až trapně zřejmé.
Ale vyřiďte těm, kdo tady velí,
že pro ně můžu získat, co potřebují.
Ale taky něco chci.
Překlad titulků: Vít Bezdíček
Kreativní dohled Lucie Musílková