‫שם?‬
‫רפאל גרסיה.‬
‫- מאין אתה מגיע היום? - מהבית שלי בטיחואנה.‬
‫- לאן אתה נוסע? - לבית הספר בסן דייגו.‬
‫לאן חשבת שאתה הולך?‬
‫לאן חשבת שאתה טס כשעלית למטוס ההוא?‬
‫ענה על השאלה, אני לא יודע כמה זמן יש לי.‬
‫לאן חשבת שהמטוס ייקח אותך?‬
‫מה אתה זוכר בדיוק מההתרסקות?‬
‫- להוואי, לנופש... - ואז הייתה תקלה טכנית, נכון?‬
‫או משהו שהזכיר תקלה טכנית.‬
‫- נתנו לך משהו לאכול בטיסה? - לא יודע.‬
‫- הייתה עוגה, קינוח? - אולי. נדמה לי שהייתה עוגה.‬
‫את מוכנה להפסיק ולהגיד לי מי את ומה לעזאזל את עושה כאן?‬
‫אני זו אתה. אתה.‬
‫ברור שאני לא באמת אתה, אבל אותו דבר שקרה לך קרה גם לי.‬
‫ההתרסקות, האי ואז ההגעה לכאן.‬
‫אותם סנדלים, אותם מכנסי טרנינג, אותו סיוט.‬
‫בסדר. אל תביני אותי לא נכון, אבל אני באמת חושב...‬
‫לא! אל תצא!‬
‫אף אחד מאחורי הדלת הזאת לא באמת יעזור לך.‬
‫המקום הזה, המצב הזה,‬
‫כל הסאגה הפסיכית הזאת שאתה לכוד בה‬
‫כבר לא יודעת כמה זמן,‬
‫הכול מבוים.‬
‫ההתרסקות לא הייתה תאונה,‬
‫זה לא בסיס של משמר החופים, ההורים שלנו לא באים לקחת אותנו.‬
‫זה בית סוהר,‬
‫וכדי שיהיה לנו סיכוי כלשהו לצאת מכאן,‬
‫אני צריכה שתדבר איתי.‬
‫אני יודעת איך זה נשמע ואיך אני נשמעת,‬
‫אבל המודעות הזאת ודאי מועילה במשהו. ואני מודעת.‬
‫אני מודעת להחריד לכך שאני בטח נראית כמו משוגעת.‬
‫את לא רק נראית משוגעת.‬
‫גם מפוחדת.‬
‫אכן.‬
‫בסדר. או שאני באמת מסכים,‬
‫או שאני מרצה אותך עד שתיעלמי.‬
‫איזה מביניהם?‬
‫אני בעצמי מנסה להבין.‬
‫אז...‬
‫מה את רוצה לדעת?‬
‫הכול.‬
‫אבודות בטבע‬
‫כולנו היינו אבודים.‬
‫כל השמונה.‬
‫לא הייתי במצב הכי קשה, אבל הרגשתי אבוד כפליים,‬
‫אבוד בתוך מקום אבוד.‬
‫מה לעזאזל אני עושה?‬
‫אתה עוזר לי להציל את חייך.‬
‫כל דבר שתספר לי יהיה בגדר שלב נוסף בסולם שיוציא אותנו מכאן.‬
‫אני מנסה לזרום, אבל אני לא יודע אפילו מה שמך.‬
‫ליאה. שמי ליאה.‬
‫רק וידאתי.‬
‫אני ראף.‬
‫היי!‬
‫על מה לעזאזל אתה מסתכל?‬
‫אי אפשר להתרחץ חמש דקות‬
‫בלי שאיזה סוטה ינסה להסתכל על הזין שלי.‬
‫- מה? - הסתכלת עליי.‬
‫אתה עדיין מסתכל עליי, מציצן!‬
‫אני לא... אפילו לא ידעתי שאתה שם.‬
‫אתה לא מסוגל להסיט את המבט? איזה ביזיון!‬
‫אז אולי תלבש מכנסיים.‬
‫אל תטיל את האשמה עליי, זה מה שנקרא...‬
‫"להאשים את הקורבן."‬
‫אני לא הסתכלתי עליך, בחיים לא הייתי עושה דבר כזה.‬
‫בכנות, רייף?‬
‫לא ברור לי מה אתה מסוגל לעשות ומה לא,‬
‫כי אני לא יודע עליך שום דבר.‬
‫אנחנו כאן כבר ארבעה ימים ואמרת אולי 11 מילים.‬
‫אני לא יכול לפסול את האפשרות שאתה מציץ על איזה זין מדי פעם.‬
‫יש לי חברה, לעזאזל!‬
‫בסדר, רשמתי לפניי.‬
‫אתה יודע שלא מדובר בזה, נכון?‬
‫לא מעניין אותי אם אתה הומו.‬
‫זה עניין של פרטיות.‬
‫- אני לא הומו. - אני חוזר ואומר, לא מדובר בזה.‬
‫אבל אם זה משהו שאתה רוצה להוכיח,‬
‫לא יעזור לך בכלל לצעוק בקולי קולות שיש לך חברה.‬
‫נשמע קצת נואש.‬
‫קירין, אני...‬
‫אני בכלל לא.‬
‫אני בכלל לא מה שאתה טוען, אני פשוט...‬
‫אני הולך.‬
‫אז בילית הרבה זמן לבד?‬
‫בהתחלה, אני מניח.‬
‫והאחרים רואים אותך כטיפוס שקט?‬
‫למה את מסתכלת עליי כאילו זאת אמורה להיות נורה אדומה?‬
‫מניסיוני שם,‬
‫אם מישהו שקט, או נמצא לבד רוב הזמן,‬
‫זה אומר שיש לו מה להסתיר.‬
‫טוב, זה לא היה איזה כיסוי מתוחכם.‬
‫סתם פגם אישיותי.‬
‫נשמע שהוא היה סקפטי מאוד לגבי מה שעשית שם,‬
‫ולמה כל כך קשה לך להסביר מה עשית.‬
‫כי סתם ישבתי שם‬
‫וגם... לא ידעתי...‬
‫מה לא ידעת?‬
‫מי אני.‬
‫החיים שלי לפני כן...‬
‫הם... היו...‬
‫הייתה חשכה.‬
‫היה אובך.‬
‫הימים היו מעייפים כל כך, חזרתיים כל כך, הכול היה פשוט מטושטש...‬
‫כמו ערפל‬
‫שמכביד על הראש שלי.‬
‫רפאל.‬
‫זאת השעה השלישית, השיעור שלך בשעה השישית.‬
‫נכון.‬
‫סליחה. אני מצטער.‬
‫הערפל היה כבד כל כך שאפילו אני לא זיהיתי את עצמי בתוכו.‬
‫רק דבר אחד היה ברור.‬
‫רק דבר אחד היה הגיוני.‬
‫רק דבר אחד גרם לי להרגיש שיש היגיון בקיומי.‬
‫ופתאום הייתי תקוע באי ההוא,‬
‫במרחק אלפי קילומטרים מהדבר הזה.‬
‫- אז כפי שאמרתי... - אבוד במקום אבוד.‬
‫את מנוסה בזה.‬
‫אין לך מושג עד כמה.‬
‫- המשמרת הסתיימה. את מחליפה אותי? - כן.‬
‫היא ישנה בכלל?‬
‫לעזאזל. כבר ארבעה ימים.‬
‫כן. אין לדעת איפה הראש שלה עכשיו,‬
‫או מה גרם לה לרצות לשים קץ לחייה.‬
‫לא הייתי מבזבזת זמן בתהיות.‬
‫אולי הראש שלה בעננים,‬
‫אולי היא מפנטזת על החבר החטיאר שלה.‬
‫העיקר שהיא בחיים והיא סוף סוף בשקט.‬
‫אני מתנצלת מכל הלב, אבל לא אתן לנדודי השינה שלה להלחיץ אותי.‬
‫אתן יודעות מה היה עוזר? כדור הרגעה.‬
‫אבל היא בלעה את כולם לפני שהכרחנו אותה להקיא אותם.‬
‫אז היא ירתה לעצמה ברגל בקטע הזה.‬
‫כן, פאטין, משהו כזה.‬
‫אני מצטערת,‬
‫אבל גמרתי איתה.‬
‫- לא נראה לי שאת מתכוונת לזה. - לא?‬
‫אני יודעת לזהות דיבורי סרק, את לא מתכוונת לזה.‬
‫טוב, קבענו שאת תשגיחי עליה מאוחר יותר,‬
‫אבל אולי אני אעשה משמרת כפולה.‬
‫תודה.‬
‫היי, אבל אשמח מאוד להיות האחות של רייצ'ל.‬
‫אם תזדקקו לי, יש לי את כל הזמן שבעולם בשבילה.‬
‫בואי נלך.‬
‫לא אשב כאן שירחמו עליי. בואי נלך.‬
‫האם זה גורם לנו להרגיש אופטימיות?‬
‫בשום פנים ואופן לא.‬
‫תראי אותי, מרעישה כמו איזו חובבנית.‬
‫בדרך כלל אני הרבה יותר שקטה.‬
‫את תבהילי אותו.‬
‫הוא יברח אם המלכודת לא נסגרה, תישארי כאן.‬
‫כל הכבוד, מרתה! הוא יפהפה.‬
‫חשבתי שאוכל לתרום מניסיוני היום,‬
‫אבל מתברר שאני כבר לא נחוצה.‬
‫- מצטערת. - אל תתנצלי, אני משתאה ממך.‬
‫חוץ מזה, אני עדיין יכולה לעודד.‬
‫זה מה שטוני חשבה שאולי תצטרכי.‬
‫טוני אמרה לך לבוא איתי?‬
‫אני מניחה שהחלטנו יחד.‬
‫היא סיפרה לי על הארנבים שלך‬
‫ועל כלבי השלטי שהיו לך פעם‬
‫ושתינו חשבנו שזה בטח קשה‬
‫לאהוב בעלי חיים כמוך‬
‫ובכל זאת לצאת לכאן כל יום ולדאוג שיהיה לכולנו מה לאכול.‬
‫מה עוד טוני אמרה עליי?‬
‫לא יודעת, המון דברים,‬
‫אבל רק במטרה לעזור לך.‬
‫ובנוגע למה שאני חושבת,‬
‫אני יודעת עד כמה קשה...‬
‫להניח את הערכים שלך בצד‬
‫או לשנות אותם מהר יותר ממה שציפית.‬
‫- אנחנו רוצות לתת לך תמיכה. - כן, אני יודעת, תודה.‬
‫כדאי שנלך.‬
‫- הוא לא יספק לנו אוכל לאורך זמן. - טוב.‬
‫רעב זו דרך מחרידה וידועה לשמצה למות.‬
‫באותה רמה של הרעלת קרינה וצליבה.‬
‫אלוהים! אתה מוכן להפסיק? אף אחד לא עומד למות מרעב.‬
‫לא ייתכן שזה כל מה שנשאר, נכון?‬
‫זה לא נראה אפשרי...‬
‫כן, אני מצטער, זה פשוט לא יכול להסתיים ככה בשבילי.‬
‫לאימא שלי אין מושג איפה לחפש את הרומן שלי כך ש...‬
‫איך אמורים לפרסם את יצירותיי אחרי מותי?‬
‫זה בגוגל דרייב שלי, אימא!‬
‫תקליקי על הספרייה השנייה בשם "רומן בתהליך כתיבה"...‬
‫סתום, טיילור! אנחנו נהיה בסדר, צריך רק להירגע עם האוכל,‬
‫הרי ברור שהחילוץ לא...‬
‫לוקח להם יותר זמן ממה שחשבנו.‬
‫אפשר לשחק משחק, כדי להסיח את דעתנו.‬
‫אני תמיד משחק באקסבוקס כשאני רוצה להפסיק לאכול סוכר מעובד.‬
‫- התזונאית שלי מעודדת את זה. - רעיון לא רע, יש הצעות?‬
‫משחק תיאטרון? משהו שיחשוף אותנו.‬
‫- ממש לא תיאטרון. - בסדר, מצוין.‬
‫מה דעתכם על "שתי אמיתות ושקר?"‬
‫נשמע מגניב, אני אשחק.‬
‫כן! רייף הגיע!‬
‫קוראים לו ראף.‬
‫די! ראף?‬
‫כן.‬
‫אהבתי.‬
‫אתה מכיר את המשחק, נכון?‬
‫אתה אומר שתי אמיתות ושקר ואנחנו צריכים לנחש.‬
‫אולי במדינה שלך קוראים לזה בשם אחר,‬
‫"דוס ורדאד"... "דוס ורדאדס."‬
‫נדמה לי שהבנתי.‬
‫בסדר.‬
‫אז בוא נגיד...‬
‫אני לומד בסן דייגו אבל גר בטיחואנה?‬
‫זאת האמת!‬
‫הוא חוצה את הגבול בכל יום, ממש ראוי להערצה.‬
‫אתה לא אמור לומר משהו שמישהו יאשר מייד.‬
‫- זה מהלך גרוע. - אלא אם הוא וג'וש משתפים פעולה.‬
‫אה, לעזאזל!‬
‫אני אוהב משחקי מוחות.‬
‫תמשיך, בבקשה.‬
‫דבר שני,‬
‫המשפחה של החברה שלי הם הבעלים של חברת הרטבים הזאת.‬
‫- שטויות. - כן, אבל האם זה נכון?‬
‫קודם כול, זו שטות גמורה להביא סלסה‬
‫לנופש של סוף שבוע.‬
‫אני יכול לאכול רק את הסוג עם החמיצות המופחתת, לא הייתי בטוח שיהיה.‬
‫אבל זה שהחברה שלך היא יורשת של חברת "ורקרוז סלסה",‬
‫זה אפילו פחות אמין.‬
‫ואחרון חביב,‬
‫אני אוהב להסתכל לאנשים על הזין.‬
‫הוא הודה בזה! לא ייאמן!‬
‫רייף ארב לי כמו סוטה בניסיון להציץ בזין שלי.‬
‫רגע, זה היה השקר, זה בדיוק הקטע...‬
‫החברה שלך היא הבעלים של חברת רטבים ציבורית?‬
‫כן, גרעין השליטה בחברת האם הוא של אבא שלה.‬
‫אז זה השקר ואתה מציצן זרגים.‬
‫לא, אני פשוט...‬
‫- אני נורא מצטער. - מה לעזאזל?‬
‫- טיפש! יכולנו לאכול את זה! - אני נורא מצטער.‬
‫- אני מצטער. - אל תזוזו!‬
‫אל תיגעו בזה, אפשר? תודה.‬
‫מישהו יכול בבקשה להסביר לי‬
‫מה לכל הרוחות האיש הלבן הזה עושה?‬
‫מצלם תמונות לפיד המגוחך שלו ברשתות החברתיות.‬
‫זה שלא הייתי צריך לשמוע על "ספילז" היה קרן האור היחידה במקום הזה,‬
‫- אבל עכשיו זה הלך. - רגע, סת'. "ספילז" זה אתה?‬
‫- אתה "ספילז" האמיתי, באות ז'? - מודה באשמה.‬
‫- מה לעזאזל זה "ספילז"? - לא שמעת על "ספילז"?‬
‫זה חשבון באינסטגרם וטוויטר שמדרג תמונות של מזון שנשפך‬
‫עם הכיתובים הכי טובים והכי מצחיקים. אלוהים!‬
‫- זה לא כזה סיפור. - שמעתי על זה.‬
‫יש לך שיתופי פעולה עם מותגים ודברים מהסוג הזה.‬
‫בטח משלמים לך, נכון? רגע.‬
‫איך תדרג את הרוטב? תיתן לו "סלופי צונאמי" ברמה חמש?‬
‫איך תקרא לזה?‬
‫אולי משחק מילים על "פיקו דה גאיו"?‬
‫אולי "פיקו דה אוי לא!"‬
‫איזה מעפן!‬
‫ראף, בוא הנה.‬
‫מה דעתך?‬
‫אני לא יודע.‬
‫הוא לא יכול להתחרות בציור הקטיפה של סלינה שיש לאימא שלי...‬
‫די עם המשחקים.‬
‫אני חושב שאני יכול לצייר לא פחות טוב.‬
‫ציירתי קערת פירות בשיעור אומנות וגברת וונץ אמרה, "מה זה בכלל?"‬
‫- אני חושב שיש לי כישרון טבעי. - אני ממש שונאת אותך.‬
‫- את אוהבת אותי. - אתה מוכן לשתוק ולהסתכל איתי?‬
‫הצבעים כל כך עמוקים, וכל כך רוויים.‬
‫אני מרגישה חום בגוף כשאני מסתכלת על זה.‬
‫איפה ספציפית את מרגישה חום?‬
‫ראף, לא ידעתי שאתה כאן. מה שלומך?‬
‫ואתה אוכל את המתאבנים.‬
‫אני מצטער. לא הייתי אמור לאכול?‬
‫לא, לך על זה, רק תגיד לי מה דעתך.‬
‫אלה הדגימות שמתוכן נבחר את הכיבוד ליום חמישי.‬
‫- אני אוהב את הלעיסים. - עם התמנון? אני מתה עליהם.‬
‫ידעתי שיש לך טעם טוב.‬
‫הוא בא איתנו ביום חמישי?‬
‫לא, יש לו משחק כדורגל בקרלסבאד.‬
‫בעצם, אולי לא.‬
‫הם לא תמיד כוללים אותי במשחק.‬
‫מה יש ביום חמישי?‬
‫אנחנו מארחים אירוע התרמה שהוא גם ערב גלריה.‬
‫כל הבית יהיה מלא ביצירות אומנות של ילידים.‬
‫לבנבנים עם עודף מזומנים.‬
‫זאת אומרת, תורמים חשובים שיעזרו לנו להעביר את כל היצירות האלה‬
‫אל מרכז התרבות בטיחואנה‬
‫כי הם נמצאים בארה"ב יותר מדי זמן.‬
‫- מדהים. - אהובתי,‬
‫אנחנו צריכים לצאת לדרך.‬
‫- נתראה ביום חמישי? - טוב. ביי.‬
‫ביי.‬
‫מה אני אמור ללבוש באירוע הזה?‬
‫אומנם אני כמעט בלתי נראה כשאני איתך,‬
‫אבל אני לא רוצה להיראות כמו איזה אפס מוזנח.‬
‫היי, איפה ה...‬
‫הורדתי אותו במקלחת, הוא בטח נשאר בחדר האמבטיה.‬
‫- הראש שלך במקום אחר. - כן, אני אובססיבית לגבי זה.‬
‫יופיו טמון בפשטותו.‬
‫אישה ילידית בעבודה, זה רגע לגמרי שכיח אצלה,‬
‫רגע שיכול היה להימחק, להישכח, או כל דבר אחר.‬
‫זה מה שמדהים באומנות, שהיא זוכרת.‬
‫אני עמוק בתוך השטויות שלי.‬
‫לא, אני מבין את זה. זאת התשוקה שלך.‬
‫מדהים לשמוע אותך מתרגשת ככה.‬
‫את צריכה להעביר הרצאת "טד" או משהו כזה.‬
‫בחייך!‬
‫אני אוהבת שאתה תמיד מפרגן לי.‬
‫חשבת פעם מהי התשוקה שלך?‬
‫אולי... אני לא יודע.‬
‫אני אגלה מהי בסופו של דבר.‬
‫אבל אם לא, אני מרגיש נהדר גם ככה.‬
‫יש לך ריח ממש טוב.‬
‫"בעוד דמה התלהט,‬
‫"הוא קירב אותה אליו והעמיק עוד ועוד את הנשיקה.‬
‫"לחישות, בזו אחר זו, עד שהכול היטשטש.‬
‫"היא התרככה‬
‫"ואנחתה סימנה את כניעתה."‬
‫- לוהט, נכון? - כמו ערמה של חרא.‬
‫ספר שלם על מתכנני חתונות חרמנים‬
‫באיזו עיירה סנובית ודפוקה בשם גרין-וויטש, קונטיקט.‬
‫גריניץ', וזה לא הספר היחיד, ככל הנראה יש ארבעה בסדרה.‬
‫ארבעה גושי חרא כאלה?‬
‫לסרט כמו "מחוז 9" אין אפילו סרט המשך אחד‬
‫ולאוויר העולם יוצאים עוד ארבעה מהספרים העלובים האלה?‬
‫תקראי עוד כמה עמודים.‬
‫אולי תתחברי לזה, זה סיפור מחרמן וכיפי.‬
‫אנשים באמת נהנים מהפעילות הזאת?‬
‫להחזיק חבילת ניירות ולהזיז את העיניים ימינה ושמאלה?‬
‫כאילו, אלוהים.‬
‫טוני, תעזרי לי.‬
‫פאטין מנסה לשכנע אותי‬
‫שאולי באמת איהנה לקרוא את הרומן העלוב הזה.‬
‫נכון, אני מתה על הספר הזה.‬
‫בחייך!‬
‫אני לא מתה על זה כמו מרתה. זה ספר ממש סטרייטי ולבן.‬
‫אבל אני אוהבת את ענייני החתונות.‬
‫- מה את אוהבת? - כל הדברים שקשורים לתכנון חתונות,‬
‫גורם לי לחשוב מה ארצה בחתונה שלי.‬
‫עוגת קרם וניל ענקית, פרחים בכל עבר,‬
‫ארוחה יוקרתית.‬
‫איך זה נקרא כשאין מזנון? ארוחת הגשה, זה מה שאני רוצה.‬
‫- לא ייאמן. - מי את?‬
‫מי אתן? למה אני אישה זרה במקום זר?‬
‫אני יודעת מה לא בסדר איתך.‬
‫אלה שתלויות בך הלכו, הקמנו את המחסה‬
‫ולראשונה, לדורותי אין מה לעשות.‬
‫וזו בעיה כי היא גרועה בפנאי.‬
‫היא בסדר בפנאי.‬
‫לאן את הולכת?‬
‫לעשות פנאי.‬
‫את בסדר?‬
‫אני מצטערת, ליאה,‬
‫על מה שקרה באותו יום.‬
‫ממש נכנסתי בך.‬
‫משהו פשוט נשבר.‬
‫והמחשבה שאני...‬
‫אולי...‬
‫- המחשבה שאולי דחפתי אותך... - רייצ'ל, לא דחפת אותי.‬
‫גם אני לא ו...‬
‫אני לא חושבת שבאמת התכוונתי למות.‬
‫אני חושבת שרק רציתי לא להרגיש יותר.‬
‫אני יודעת.‬
‫זה הכי גרוע.‬
‫אני מוכנה להודות...‬
‫וכן, אני בהחלט דורשת מהיקום שיוריד אותי מהעץ, אבל...‬
‫אני מרגישה בסדר עכשיו כשאני עושה דברים מועילים.‬
‫- נועז מצידך לומר את זה בקול רם. - כן, אני כבר מתחילה להתחרט.‬
‫דרך אגב, גם אני מרגישה טוב יותר, כאילו...‬
‫כאילו שכחתי שהדם שלי רוצה לזרום.‬
‫ליאה?‬
‫את רוצה שהוא באמת יזרום?‬
‫- מה זה? - בואי נגלה.‬
‫לא, לא.‬
‫לעזאזל!‬
‫מה זה, לעזאזל?‬
‫לעזאזל!‬
‫ראף.‬
‫- לעזאזל! הן עולות עליי! - לעזאזל!‬
‫תוריד את המכנסיים, מייד! קדימה, מייד! קדימה!‬
‫לעזאזל...‬
‫לעזאזל!‬
‫- איזה זין, אלוהים! - הן ממש עוקצות!‬
‫זה עובד.‬
‫אנחנו מורידים אותן. אתה בסדר.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫אלוהים.‬
‫תקף אותך נחיל של נמלי אש.‬
‫תגיד לי, רפאל, איך אתה מרגיש?‬
‫לא משהו.‬
‫אני מרגיש שכמעט נטרפתי בגלל הדבר הזה ש...‬
‫שאולי חשוב רק לי.‬
‫המטפל שלי היה אומר שיש פה הרבה במה לחפור.‬
‫אבל בעצם אני שונא את המטפל שלי, אז אולי אפשר להניח לזה.‬
‫זה פשוט לא היום שלי.‬
‫בכלל לא.‬
‫תשאל את סקוטי ובו על העקיצות,‬
‫הם מאזור הביצות בפלורידה. אני בטוח שהם ראו לא מעט כאלה.‬
‫ולג'וש בטח יש עשר משחות שונות.‬
‫כן, אבל אני לא בטוח מה החבר'ה האלה חושבים עליי.‬
‫אתה רוצה לדעת איך זה נראה לי?‬
‫כולם ממש פוחדים.‬
‫מצבים של חוסר ודאות מפחידים בטירוף והאי הזה הוא תעלומה אחת גדולה,‬
‫ואל תיעלב, אבל גם אתה כזה.‬
‫אנשים רוצים למפות אנשים אחרים.‬
‫קח למשל את אחי החורג, הנרי.‬
‫הוא נסיך האופל המזוין, אבל עדיין אפשר למפות אותו.‬
‫יש לא מעט בחורים גותיים, מה שהופך אותם ללא מפחידים בעליל,‬
‫אבל אתה סיפור אחר.‬
‫זאת אומרת, אנחנו צריכים למפות אותך.‬
‫נשמע קל כשאתה אומר את זה.‬
‫בוא נלך.‬
‫לאן?‬
‫ננסה לאתר קצת אוכל, פירות, פירות יער, לא יודע.‬
‫בטח יש שם משהו אכיל.‬
‫אתה יכול להיות הבחור שמביא חטיפים, הרי כולם אוהבים את הבחור הזה. כולם.‬
‫מריסול אתה בדרך?‬
‫כן!‬
‫מה זה אמור להיות, דון חואן שלי?‬
‫אתה מודד את החליפה לנשף הסיום?‬
‫אהובי,‬
‫תסתכל על הבן שלך. אלוהים!‬
‫הוא נראה כמו אבא שלו, נכון?‬
‫בני משפחת גרסיה נראים מצוין בחליפות.‬
‫לא מפתיע אותי.‬
‫תודה, אבל לא.‬
‫בעצם יש לי אירוע הערב והוא רשמי, לכן...‬
‫אבל היום יום חמישי,‬
‫אבא שלך עובד במשמרת השלישית, ואתה עובד בדוכן איתי.‬
‫זה מה שסיכמנו, אין אפשרות אחרת.‬
‫אני יודע, סליחה, הייתי רוצה, אבל...‬
‫אבל זה עניין חשוב מאוד.‬
‫איך ייתכן שזה עניין חשוב מאוד? אנחנו לא יודעים על זה כלום.‬
‫בית הספר שלך תמיד שולח לנו מיילים על כל דבר...‬
‫זה לא קשור לבית הספר,‬
‫זו תערוכת אומנות מקסיקנית...‬
‫בבית של משפחת נונייז.‬
‫לא, פשוט...‬
‫הם מגייסים כספים כדי להחזיר את התרבות המקסיקנית לטיחואנה,‬
‫לכן זה חשוב.‬
‫זה מה שאני מבינה, רפאל.‬
‫אני מבינה שהפסקת לשחק כדורגל כדי לבלות עם הבחורה,‬
‫אני מבינה שבראש שלך יש מקום אך ורק לפנטזיות שלך עליה ועל משפחתה‬
‫ובגלל זה אתה עומד להיכשל בארבעה מקצועות.‬
‫נדמה שאתה לא קולט‬
‫שמשפחת נונייז והציורים שלהם לא משלמים את שכר הלימוד שלך.‬
‫הזוג נונייז הם תורמים בולטים לקרן המלגות,‬
‫אז אפשר לומר שכן.‬
‫אתה לא טוב יותר מאיתנו.‬
‫קדימה!‬
‫קח את הטמלה לטנדר.‬
‫חכה לאימא שלך.‬
‫זה מה שאני אמור לעשות, לנסוע לשם, לפגוש אנשים כמוהם.‬
‫הרי לשם כך שלחתם אותי לבית הספר ההוא, נכון?‬
‫ואתם יודעים, זה גורם לכם להיראות טוב, שהם רוצים אותי שם...‬
‫שתוק כבר ותקשיב,‬
‫כי חשוב מאוד שתשמע את זה.‬
‫הבחורה ההיא‬
‫תשכח אותך יום אחד.‬
‫המשפחה שלה תשכח אותך.‬
‫היא תיסע ללמוד באוניברסיטה יפה בקצה השני של המדינה,‬
‫ואתה לא תראה אותה שוב.‬
‫אני אולי מרוויח מעט,‬
‫אבל אני מוכן להתערב על כל מה שיש לי שזה מה שיקרה.‬
‫אתה לא יודע כלום.‬
‫נחיה ונראה, אבל בינתיים,‬
‫קח את הטמלה לטנדר וחכה לאימא שלך.‬
‫קדימה.‬
‫אין לי מושג מה אני עושה, אבל תסתכל על אלה.‬
‫מעניין אם הם ראויים למאכל.‬
‫כן, יש חמשיר על פירות יער, נדמה לי שהוא הולך ככה...‬
‫"סגול וכחול, מותר הכול, לבן וצהוב, תמות בקרוב."‬
‫אתה לא לגמרי בור בענייני טבע.‬
‫כן, הנרי לימד אותי את החמשיר הזה.‬
‫הידע המועט שיש לי הגיע ממנו.‬
‫הוא היה ממש רציני לגבי הצופים פעם.‬
‫הוא יודע לקשור 60 סוגים שונים של קשרים.‬
‫- לא ידעתי שיש כל כך הרבה. - כן.‬
‫הוא נהג לקשור את החוטים של האוזניות שלי‬
‫רק כדי לעבוד עליי.‬
‫אבל עכשיו הן אלחוטיות, אז...‬
‫כן, אתם לא נראים כאלה קרובים.‬
‫כן, זה ברור כל כך?‬
‫מה?‬
‫שם.‬
‫טוב.‬
‫מה לעזאזל מצאת?‬
‫לעזאזל.‬
‫קדימה, קדימה...‬
‫ממתקים?‬
‫לך מכאן!‬
‫לעזאזל.‬
‫אחי, אני ממש מצטער.‬
‫מה הסיפור שלך, לעזאזל?‬
‫- אמרתי שאני מצטער. - פרחח מזוין!‬
‫אתה לא שם לב למה שקורה סביבך?‬
‫לך תזדיין! אמרתי שזו הייתה תאונה!‬
‫בסדר.‬
‫מה לעזאזל...‬
‫תפסתי אותו!‬
‫אלוהים!‬
‫תפוס את זה שוב.‬
‫אתה מוכן?‬
‫כן.‬
‫טוב.‬
‫מה יש שם בפנים לדעתך?‬
‫בהתחשב ביום שהיה לי, זה כנראה השער לגיהינום.‬
‫אני ארד ראשון.‬
‫סת'?‬
‫- סת'? - רפאל גרסיה,‬
‫אני שמח להודיעך כי היום המחורבן שלך‬
‫נהפך לזהב.‬
‫רד הנה.‬
‫אחי.‬
‫זכינו בכל הקופה, נכון?‬
‫תן לי את הארגז הזה.‬
‫איזה מין דבר! אלוהים! אחי!‬
‫מה?‬
‫מאיפה אתה חושב שזה הגיע?‬
‫אני לא יודע.‬
‫נדמה שהמקום הזה שימש למחקר כלשהו על חיות בר.‬
‫הרישום האחרון הוא משנת 2006.‬
‫- אתה חושב שהאוכל הזה עדיין תקין? - כן.‬
‫תאריכי תפוגה הם רק הצעות על דברים כגון...‬
‫סם החיים.‬
‫- מים? - כן, אבל גם...‬
‫סם החיים.‬
‫זה... זה לגמרי בזכותך, בנאדם. מצאנו את זה בזכותך.‬
‫אל תפקפק באינסטינקטים שלך כי כמה מהם ממש טובים.‬
‫- ברצינות. - תודה.‬
‫תתקשר למי שאתה צריך.‬
‫הלו, כן, הלו?‬
‫הלו, כן?‬
‫מישהו שם?‬
‫רפה?‬
‫אין אף אחד בבית.‬
‫תתקשר למישהו אחר?‬
‫היי, אישה זרה.‬
‫הכול בסדר?‬
‫אני רק מנסה לפשוט את עורו בכיוון הרוח. לפעמים זה מסריח.‬
‫את בטוחה שאת בסדר?‬
‫שאני ושלבי מבלות יחד וכל זה?‬
‫- כי היא סיפרה לי... - "שלבי סיפרה לך, את סיפרת לשלבי."‬
‫זה. זה מה שלא מוצא חן בעיניי.‬
‫העניינים שלי הם רק שלי וכך אני רוצה שזה יישאר.‬
‫בחיים לא הייתי מספרת לה שום דבר שלא היית מספרת לה בעצמך.‬
‫בחיים לא.‬
‫אולי לא תספרי לה כלום?‬
‫את יודעת, ליתר בטחון.‬
‫כן, בוודאי, מה שתגידי.‬
‫מצטערת.‬
‫- לא התכוונתי להיות כל כך... - לא, הכול בסדר.‬
‫אני גאה בך כל כך.‬
‫למה?‬
‫התחזקת כל כך, את ממש לוחמת.‬
‫הפתעה!‬
‫מפתיע שהן לא רצחו זו את זו בדם קר.‬
‫- מאיפה זה הגיע? - משינו אותו מהמים.‬
‫- מה יש בפנים? - תסתכלו, אתן תאהבו את זה.‬
‫או לפחות תשתעשעו ותהיו טיפה מבולבלות?‬
‫עזרים למסיבות?‬
‫למסיבה של אדם זקן.‬
‫גמלאית‬
‫אישה זקנה בשם ברברה.‬
‫למה כולכן נראות מאוכזבות? תראו!‬
‫כן, מזלגות פלסטיק.‬
‫הם עשויים מפלסטיק מהודר, לניקוי במדיח כלים!‬
‫לא מרגש אותך לאכול שוב במזלג?‬
‫אלוהים! נכון שזה חמוד?‬
‫הגיעה השעה לחגוג!‬
‫תאבדי את בת הזוג שלך בגלל הזבל החד פעמי הנדוש הזה.‬
‫זאת אומרת, את מסוגלת לחרמן אותה ככה?‬
‫הברברה הזאת יודעת לחגוג!‬
‫בכנות, אני לא בטוחה. יהיה לי קשה להתעלות על זה.‬
‫היי, פאטין,‬
‫ייתכן שיש משהו גם בשבילך.‬
‫בסדר, אני חוזרת בי מכל הביקורת. ברברה, את אגדה!‬
‫רגע, זה מה שאני חושבת?‬
‫זו פיניאטה! וממתקים!‬
‫אלוהים אדירים, באבס! התכוונת להכות בובה בדמות הבוס שלך?‬
‫אני לא בטוחה אם זה פאנקיסטי או מטריד.‬
‫אה, לעזאזל.‬
‫את בסדר, ליאה?‬
‫כן, לא, אני...‬
‫כן, אני מצטערת, זאת הפיניאטה...‬
‫לאבא שלי יש חבר בשם טופ ראמן,‬
‫בעצם קוראים לו פול, אבל הם מכנים אותו טופ ראמן‬
‫כי פעם, בטיול סקי,‬
‫הוא השתכר כהוגן והסניף בערך עשר שורות של תבליני ראמן.‬
‫הפיניאטה נראית בדיוק כמוהו.‬
‫אלוהים!‬
‫דוט תרצה לנהל ספירת מלאי של כל הזבל הזה.‬
‫איפה דוט?‬
‫היי,‬
‫ילד מהצופים.‬
‫אתה יודע להדליק מדורה?‬
‫כן, אבל רק עם מוט ברזל.‬
‫- מה? - זה כלי בצורה של מוט,‬
‫הוא עשוי מסגסוגת סינתטית או מגנזיום...‬
‫בסדר, תעצור.‬
‫בו-בו,‬
‫אתה מתרסק?‬
‫רק קצת.‬
‫היי.‬
‫בנאדם,‬
‫- זה מצחיק. - נשבע באלוהים, ג'וש,‬
‫- אם אתה שוב צוחק על משהו שראית בספילז... - מצטער,‬
‫זה צץ לי כל הזמן בראש.‬
‫הייתה תמונה של טיקה מסאלה מרוחה על מקלדת מחשב של מישהו...‬
‫- תפסיק! - שתוק!‬
‫אלוהים!‬
‫אלוהים, שכחתי את הילדים שלי.‬
‫אוקיי, אני אזרום איתך.‬
‫ספר לי על הילדים האלה, ג'ושוע.‬
‫שמתי אותם בתיק שלי‬
‫והחבאתי אותם באחד הגרביים.‬
‫סוכריות "ילדים חמוצים"? מי לעזאזל קורא להם "ילדים"?‬
‫- כולם, לא? - ממש לא, אבל אני מת עליהן.‬
‫גם אני, זה מוסיף קניבליזם לחוויה בדרך אמיתית יותר.‬
‫בא לי לטרוף כמה ממש עכשיו.‬
‫ג'ושוע, אפשר לקבל ילד?‬
‫לעזאזל!‬
‫- שכחתי שכבר אכלתי את רובם... - סתום!‬
‫מה לעזאזל? מצית?‬
‫זה היה אצלך כל הזמן?‬
‫כן, נכון...‬
‫זה מצית שבא עם נר ההופי שלי, למקרה שיש לי יותר מדי שעווה באוזן...‬
‫חתיכת דביל מזדיין!‬
‫כל הזמן הזה קפאנו מקור כשהיה אפשר להדליק מדורה?‬
‫אבל לא, היית עסוק מדי בדאחקות‬
‫על האתר המתחכם והמפגר שלך‬
‫ושכחת שיש לך מצית מזדיין בתוך התיק המזדיין שלך!‬
‫מישהו כאן צריך להוריד הילוך.‬
‫אתה אומר לי את זה? דווקא אתה?‬
‫תוריד הילוך מהביצים שלי, טיילור!‬
‫מה עוד שכחת לספר לנו?‬
‫אולי הגיע הזמן להעיף מבט.‬
‫- אלוהים! - אתה רוצה שפיכה?‬
‫קיבלת שפיכה. איך נדרג את זה?‬
‫מזוודת שלב שבע מזורגגת?‬
‫חתיכת חרא מחורבנת?‬
‫קירין, אם תעתיק את הקניין הרוחני שלי, איאלץ לשלוח לך צו מניעה.‬
‫מישהו כאן רעב?‬
‫אלוהים! חמאת בוטנים...‬
‫חמאת בוטנים סוג ז', אבל אני לא מתלונן.‬
‫רגע, מצאת את כל זה?‬
‫לא אני. ראף מצא את זה.‬
‫ראף! תודה לך!‬
‫אבל תפסיק להסתיר את החלק הכי חשוב, אחי.‬
‫נכון, יש כאן בירה.‬
‫- ויש עוד בבונקר. - וואו! אלוהים!‬
‫קדימה!‬
‫היי, קירין, סם החיים?‬
‫כן, תודה.‬
‫- אתה לא שותה. - כן, אבל חשבתי על זה.‬
‫זה הגיוני בכלל?‬
‫לחיים. חבר'ה, נודה לראף.‬
‫לחיי ראף!‬
‫ראף! ראף! ראף!‬
‫רפאל גרסיה?‬
‫זה אתה, נכון?‬
‫אתה יכול ללכת.‬
‫מרי.‬
‫תודה.‬
‫אין על מה.‬
‫ראף, לא תוכל להיכנס לארה"ב‬
‫עד שיבטלו את עיכוב הוויזה שלך, אבל אני חושב שזה לא ייקח זמן רב.‬
‫מריסול תעביר לך את שיעורי הבית כדי שלא תהיה בפיגור,‬
‫אני יודעת עד כמה זה חשוב לך.‬
‫אם הסיפור עם רשות ההגירה יסתבך,‬
‫יש ארגון טוב שאפשר לפנות אליו.‬
‫יש לי חבר עורך דין שמכיר את מנהל הגבולות היטב,‬
‫הוא אומר שהם משאב מצוין.‬
‫דרכי מעבר‬
‫היי.‬
‫אנחנו... בסדר?‬
‫כן.‬
‫אימא, את יכולה להגביר? נדמה לי שזו מרתה מולינר.‬
‫תמיד הייתי צריך מישהו לצידי...‬
‫כדי להרגיש שלם.‬
‫כדי לגרום לי להרגיש פחות אבוד.‬
‫אבל החכמתי מאז.‬
‫זה אף פעם לא מוביל למקום טוב.‬
‫בוא נגיד שזה לא מבשר טובות.‬
‫לי לפחות.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אני מבקשת ממך לסמוך עליי,‬
‫לזרום איתי כאן,‬
‫שתחשוב שלא ירדתי מהפסים ושאני פועלת כדי לשחרר את שנינו,‬
‫אבל נדמה שאתה לא מוכן לזה.‬
‫נכון, אני לא מוכן,‬
‫אבל עושה רושם שאין לי ברירה אחרת.‬
‫אני אוציא מכאן את שנינו, ראף.‬
‫אני נשבעת באלוהים.‬
‫היי!‬
‫היי! מה את עושה? אסור לך להיות כאן!‬
‫ליאה.‬
‫היי.‬
‫זה בסדר.‬
‫שבי, בבקשה.‬
‫יש לי סיפור מצוין בשבילך.‬
‫טוב.‬
‫- אתה רוצה לשמוע אותו? - כן, בבקשה.‬
‫היה היו פעם...‬
‫שתי התרסקויות מטוס מבוימות.‬
‫כל הקורבנות סוממו וננטשו בשני איים.‬
‫שמונה באי אחד ושמונה באי השני.‬
‫אבל המספר הזה היה נתון לשינויים.‬
‫פגשתי את רפאל הערב.‬
‫התעדכנו.‬
‫אבל כבר ידעת את זה, נכון? אתה משגיח עלינו כל הזמן,‬
‫לא היית מרשה לי להישאר בחדר הזה אלמלא רצית משהו ממנו.‬
‫משהו שאתה לא מצליח להשיג.‬
‫ואתה חושב שאני כן אצליח.‬
‫אתה לא הבוס כאן.‬
‫זה ברור כשמש.‬
‫אבל אני רוצה שתגיד למי שמנהל את העניינים‬
‫שאוכל להשיג לו את מה שהוא צריך.‬
‫אבל גם אני רוצה משהו.‬
‫בקרת כתוביות דניאלה מגדל‬