Numele?
Rafael Garcia.
- De unde vii azi? - De acasă. Din Tijuana.
- Și unde mergi? - La școală, în San Diego.
Unde credeai că te duci?
Când te-ai urcat în acel avion, încotro credeai că te îndrepți?
Răspunde la întrebare! Nu știu cât timp am la dispoziție.
Unde credeai că te duce acel avion?
Ce anume îți amintești despre prăbușire?
- În Hawaii, într-o tabără... - Apoi a fost o defecțiune mecanică.
Sau ceva ce părea o defecțiune.
- Ți-au dat ceva de mâncare? - Nu știu.
- S-au servit prăjituri, desert? - Poate. Cred că prăjituri.
Vrei să încetezi? Spune-mi cine ești, ce cauți aici.
Eu sunt tu.
Evident, nu la propriu, dar același lucru mi s-a întâmplat și mie.
Accidentul aviatic, insula, apoi am ajuns aici.
Aceleași sandale. Aceiași pantaloni de trening. Același coșmar.
Bine. Nu mi-o lua în nume de rău, dar eu chiar cred...
Nu! N-o face!
Nimeni din spatele acestei uși nu vrea să te ajute.
Acest loc, această situație,
toată această saga care se joacă cu mintea ta, în care ai fost prins
de nu știu cât timp,
totul e o înscenare.
Prăbușirea avionului nu a fost accident,
nu ne caută Paza de Coastă, părinții noștri nu vin să ne ia.
Asta e o închisoare,
și, dacă e să avem vreo șansă de a ieși de aici,
trebuie să vorbești cu mine.
Știu cum sună și cum sun eu spunând-o,
dar acea conștientizare trebuie să însemne ceva. Eu sunt conștientă.
Îmi face rău să văd cât de conștientă sunt de cât de nebună par.
Nu doar nebună.
Speriată.
Așa e.
În regulă. Fie sunt de acord să fac asta în mod real,
fie îți fac pe plac până dispari.
Care dintre variante e?
Și eu încerc să-mi dau seama.
Deci...
Ce vrei să știi?
Totul.
Sălbaticii
Eram cu toții pierduți.
Toți opt.
Nu că mie mi-ar fi fost mai rău, dar îmi părea că sunt de două ori pierdut.
Pierdut în interiorul unui loc pierdut.
Ce dracu' fac?
Mă ajuți să-ți salvez viața, asta faci.
Tot ce-mi spui e ca o altă treaptă a scării pe care vom ieși de aici.
Încerc să te cred, dar nu știu cum te cheamă.
Leah. Leah mă cheamă.
Doar verificam.
Eu sunt Raf.
Hei!
La ce dracu' te uiți?
Nu mă pot spăla cinci minute
fără ca vreun pervers să încerce să se uite la scula mea.
- Poftim? - Te uitai la mine.
Încă o faci, privitor de scule!
Nu mă uitam... Nu știam că ești acolo.
Parcă nu te poți uita în altă parte. Nerușinatul naibii!
Poate ar trebui să-ți pui pantalonii la loc.
Nu încerca să dai vina pe mine! Asta se cheamă
„învinovățirea victimei”.
Nu mă uitam la tine. N-aș face niciodată asta.
Sincer, Raf?
Nu-mi e clar ce ai face sau nu,
pentru că nu știu nimic despre tine.
Suntem aici de patru zile și ai spus, poate, 11 cuvinte.
Nu pot exclude posibilitatea că ai putea să tragi cu ochiul la scule.
Am o nenorocită de iubită!
Bine, s-a reținut.
Știi că nu e vorba de asta, nu?
Mă doare undeva dacă ești gay.
E vorba de intimitate.
- Nu sunt gay. - Repet, nu despre asta e vorba.
Dar, dacă e ceva ce vrei să demonstrezi,
nu ajută că strigi în gura mare că ai iubită.
Pare un gest cam disperat.
Kirin, eu sunt...
Nu sunt nimic.
Nu sunt nimic din ce spui că sunt. Eu doar...
Plec.
Deci ai petrecut mult timp singur?
La început, cred că da.
Și ceilalți te considerau un tip tăcut?
De ce te uiți la mine ca și cum ar fi un semnal de alarmă?
Din experiența mea acolo,
dacă cineva era tăcut, petrecea mult timp de unul singur,
însemna că ascunde ceva.
Nu era o acoperire vicleană.
Doar un defect de personalitate.
Părea destul de sceptic la ceea ce făceai.
De ce-ți este atât de greu să te explici?
Pentru că stăteam acolo
și pentru că, nu știu, adică nu știam...
Ce nu știai?
Cine sunt.
Viața mea de dinainte...
Este... Era...
Era întuneric.
Era ceață.
Zilele erau atât de obositoare, de repetitive, totul era neclar...
Ca o ceață
pe care o simțeam grea în cap.
Rafael!
Asta este a treia oră. Ora cu mine e abia a șasea.
Așa e.
Perdón. Îmi pare rău.
O ceață atât de groasă, încât nici eu nu mă vedeam prin ea.
Un singur lucru era clar.
Un singur lucru avea sens.
Un singur lucru mă făcea să simt că am sens.
Și iată-mă, blocat pe acea insulă,
la mii de kilometri depărtare de asta.
- Deci cum am spus... - Pierdut într-un loc pierdut.
Ai ceva experiență cu asta.
Nu ai idee.
- Tura s-a terminat. Pot să te înlocuiesc? - Da.
A dormit vreun pic?
Rahat! Sunt patru zile.
Da. Nu-mi dau seama unde-i e mintea
sau ce a făcut-o să vrea să-și ia viața.
Nu mi-aș pierde timpul întrebându-mă.
Poate capul ei e în nori,
poate are fantezii cu iubitul ei bătrân.
Ce contează este că e în viață și, în sfârșit, tace naibii din gură.
Scuze, dar nu mă voi stresa cu insomnia ei.
Știi ce ar fi ajutat? Un benzo.
Dar le-a halit pe toate înainte s-o facem să vomite.
E ca și cum și-ar fi săpat propriul mormânt.
Da, Fatin. Aproape că a făcut-o.
Îmi pare rău.
Dar am terminat cu ea.
- Nu cred că vorbești serios. - Nu?
Recunosc când cineva spune prostii. Nu vorbești serios.
Bun. Te-am programat să o supraveghezi mai târziu,
dar poate fac eu un schimb dublu.
Mulțumesc.
N-am nimic împotrivă s-o doftoricesc pe Rachel.
Dacă aveți nevoie de mine, pentru ea am tot timpul din lume.
Să mergem!
Nu stau aici să fiu compătimită. Să mergem!
Să fim optimiste?
La dracu', nu!
Uită-te la mine, fac zgomot ca o amatoare.
De obicei, am pasul ușor.
O să-l sperii.
Dacă nu s-a închis capcana, poate ieși. Stai aici!
L-ai păcălit, Martha. E o frumusețe!
Chiar am crezut că pot să-ți împărtășesc din cunoștințele mele,
dar se pare că sunt puțin depășită.
- Îmi pare rău. - Nu, nu-ți cere scuze, sunt uimită.
Și încă mai pot oferi sprijin moral.
Toni s-a gândit că ai putea avea nevoie.
Toni ți-a spus să vii cu mine?
Am decis împreună.
Îmi spunea despre iepurii tăi
și despre câinii ciobănești pe care-i aveai
și amândouă ne-am gândit cât de greu trebuie să-i fie
cuiva care iubește animalele atât de mult
să vină în fiecare zi aici și să facă asta doar ca să avem ce mânca.
Ce altceva a mai spus Toni despre mine?
Nu știu, o mulțime de lucruri.
Dar numai cu intenția de a te ajuta.
Din punctul meu de vedere,
știu cât de greu e să...
Să-ți lași valorile deoparte
sau să le schimbi înainte de a fi pregătit pentru asta.
- Vrem doar să fim alături de tine. - Da, știu. Mulțumesc.
Ar trebui să mergem.
- Nu ne va ajunge prea mult timp. - Bine.
Se știe că moartea prin înfometare e oribilă.
E sus pe listă, lângă iradiere și crucificare.
Doamne, vrei să încetezi? Nimeni nu o să moară de foame.
Nu poate fi tot ce a mai rămas, nu-i așa?
Pare imposibil...
Da, îmi pare rău. Nu se poate termina așa pentru mine.
Mama nici măcar nu știe unde să-mi caute nuvela,
deci cum voi fi publicat postum?
E pe Google Drive, mamă!
Dă clic pe al doilea folder, etichetat „nuvelă în lucru”...
Taci, Taylor! Vom fi bine, trebuie doar să mâncăm mai puțin,
din moment ce, evident, salvatorii nu...
Din moment ce le ia mai mult decât am crezut.
Am putea juca un joc? Ca să mai uităm?
Eu mereu mă joc pe Xbox când vreau să nu mai ronțăi dulciuri.
- Nutriționistul meu încurajează asta. - Nu e o idee rea. Vreo sugestie?
Un joc de teatru? Ceva care ne va expune.
- Categoric nu teatru. - Bine. Minunat.
„Două adevăruri și o minciună”?
Sună bine. Eu joc.
Da! Haide Rafe!
Îl cheamă Raf.
Nu cred. Raf?
Da.
Îmi place la nebunie.
Știi jocul?
Spui două adevăruri și o minciună și apoi noi ghicim.
Poate de unde vii tu se numește altfel,
Dos verdad, dos verdades.
Cred că înțeleg.
Bine.
Deci cum ar fi...
Merg la școală în San Diego, dar locuiesc în Tijuana?
Asta e adevărat!
Face naveta, e cu adevărat admirabil.
Nu ar trebui să spui ceva ce cineva poate confirma imediat.
- Joci prost. - Doar dacă nu cumva el și Josh conspiră.
O, rahat!
La dracu', îmi place un joc bun de inteligență.
Vă rog, continuați!
În al doilea rând,
familia iubitei mele deține, de fapt, compania care produce acest sos salsa.
- Aiurea. - Da, dar așa e?
În primul rând, e o prostie să aduci salsa
într-o tabără de weekend.
Nu mănânc decât cu aciditate scăzută. Nu știam dacă vor avea.
Dar faptul că iubita ta e moștenitoarea companiei Veracruz Salsa
e o minciună și mai mare.
Și, în cele din urmă,
îmi place să mă uit la sculele oamenilor.
A recunoscut! Sfinte Sisoe!
Rafe ăsta pândea ca un psihopat, încercând să-mi vadă scula.
Stați! Nu. Aia a fost minciuna. Asta era și ideea.
Iubita ta chiar deține o companie de salsa listată pe bursă?
Da. Tatăl ei are acțiuni la societatea-mamă.
Deci asta e minciuna și tu te uiți la scule.
Doamne, nu! Am dat-o în bară cu...
- Îmi pare atât de rău! - Ce dracu'?
- Imbecilule! L-am fi putut mânca! - Îmi pare atât de rău!
- Îmi pare rău. - Nu mișcă nimeni!
Nu atinge! Pot? Mulțumesc.
Îmi explică cineva
ce albitura mă-sii crede că face?
Face poze pentru canalul lui ridicol de socializare.
Faptul că nu trebuia să aud despre „Spillz” era partea frumoasă aici,
- ...și acum s-a dus. - Stai, Seth, tu ești „Spillz”?
- Adică „The Spillz” cu Z? - Vinovat.
- Ce naiba e Spillz? - N-ai auzit de Spillz?
E un fel de Insta și Twitter care evaluează poze cu alimente vărsate,
cu cele mai bune și mai hilare titluri. Dumnezeule!
- Nu e mare scofală. - Am mai auzit de asta.
Faci colaborări cu producători și rahaturi de genul asta.
Pariez că ești plătit. Nu? Stai!
Cum evaluezi salsa? „Tsunami neglijent” de nivel cinci?
Cum o să-l numești?
Poate faci un joc de cuvinte plecând de la pico de gallo?
Poate „Pico de o, nu!”
Jenant.
Raf, vino aici!
Ce crezi?
Nu știu.
Nu se compară cu pictura de catifea cu Selena a mamei...
Nu te mai juca!
Cred că mi-ar ieși la fel de bine.
La ora de desen am pictat un bol cu fructe, dna Wentz a spus: „Ce e asta?”
- Cred că am un talent înnăscut. - Doamne, te urăsc atât de mult!
- Mă iubești. - Acum vrei să taci și să te uiți cu mine?
Culorile sunt atât de profunde și de saturate!
Mă încălzesc fizic când îl privesc.
Mai exact, unde te încălzești?
Raf, nu știam că ești aici. Ce mai faci?
Mănânci tartinele.
Îmi pare rău. Nu trebuia?
Nu, desfată-te și spune-mi ce crezi.
Astea sunt eșantioane din care alegem pentru joi.
- Îmi plac cele gumate. - Pulpo? Sunt mortale.
Știam că ai gusturi bune.
Vine și el cu noi joi?
Nu, joacă fotbal în Carlsbad.
De fapt, poate nu.
Nu mă bagă mereu pe teren.
Ce e joi?
Organizăm o galerie de artă cu strângere de fonduri.
Toată casa va fi plină de artă indigenă.
Gringos cu bani de dat.
Adică filantropi care ne vor ajuta să mutăm toate piesele astea
la Centrul Cultural din Tijuana,
pentru că sunt în State de prea mult timp.
- E grozav. - Mi amor,
trebuie să mergem.
- Ne vedem joi? - Bine. La revedere!
La revedere!
Cu ce ar trebui să mă îmbrac?
Adică, știi, eu sunt în general invizibil când sunt cu tine,
dar nu vreau să fac notă discordantă.
Hei, unde ți-e...
L-am scos la duș și probabil l-am lăsat în baie.
- Ești distrasă. - Sunt complet obsedată de el.
E splendidă simplitatea lui,
o mexicană la muncă, un moment absolut obișnuit pentru ea,
dar unul care ar fi putut fi șters, uitat sau orice altceva.
Dar ăsta e lucrul incredibil la artă, își amintește.
Bat rău câmpii.
Nu, înțeleg. E pasiunea ta.
E minunat să te ascult vorbind așa.
Ar trebui să participi la conferințele TED.
Mai taci!
Îmi place cum mă inciți mereu.
Tu te gândești vreodată care e pasiunea ta?
Poate, nu știu.
Îmi voi da seama în cele din urmă.
Și, dacă nu, asta e destul de bună.
Miroși așa de frumos!
„Pe măsură ce sângele i se încălzește,
„el o trage aproape și-și adâncește sărutul.
„Câte o șoaptă din când în când, până ce totul devine neclar.
„Ea se prăbușește,
„suspinul ei înseamnă predarea.”
- Iese abur, nu-i așa? - Ca dintr-un căcat proaspăt.
O carte întreagă despre niște organizatori de nunți obsedați de sex,
într-un orășel snob numit Green-Wich, din Connecticut.
Greenwich. Nu e singura carte, se pare că e o serie de patru.
Patru balegi dintr-astea?
Nu pot obține nici măcar o continuare pentru Districtul 9
și lumea primește patru prăjiturele din astea cu căcăreze.
De ce nu mai citești câteva pagini?
Poate te prinde, e o zbenguială fierbinte.
Oamenilor chiar le place această activitate?
Să țină deschis un teanc mare de hârtii și să-și miște ochii de colo colo?
Cred, Doamne!
Toni, ajută-mă!
Fatin încearcă să mă convingă
că mi-ar plăcea să citesc această glumă de roman de dragoste.
La naiba, da. Îmi place cartea.
Nu mai spune!
Nu sunt super-fan de nivelul Marthei. Super-hetero și albă.
Dar îmi plac rahaturile alea despre nunți.
- Ce-ți place? - Chestia cu planificarea nunții.
Mă face să mă gândesc la ce aș vrea pentru a mea.
Tort cu frișcă uriaș, flori peste tot,
o recepție elegantă.
Cum se numește când nu e bufet? Cu servire la masă. Asta vreau.
- E incredibil. - Cine ești?
Cine sunteți oricare dintre voi? De ce sunt o străină pe un tărâm străin?
Știu ce e în neregulă cu voi.
Copiii au plecat de acasă, adăpostul s-a construit
și, pentru prima dată, Dorothy nu mai are nimic de făcut.
Și asta e o problemă, pentru că nu suportă să stea degeaba.
Ba-i place să stea degeaba.
Unde te duci?
Să stau degeaba.
Ești bine?
Îmi pare rău, Leah...
Pentru ziua aia.
Am fost foarte dură cu tine.
Ceva parcă s-a rupt.
Și când te gândești că eu...
S-ar putea să fi...
- Să te gândești că te-aș fi împins. - Rachel, nu ai făcut-o.
Nu am făcut-o și...
Nu cred că de fapt am vrut... să se termine.
Cred că am vrut doar să nu mai simt.
Știu.
E cel mai rău.
Îți voi spune
și, da, cer universului să-mi dea o palmă, dar...
Acum, când fac chestii utile, mă simt oarecum bine.
- Ai curaj să spui asta cu voce tare. - Da, deja regret.
Și eu mă simt mai bine, să știi. E ca și cum...
Am uitat că sângele meu vrea să circule.
Leah!
Chiar vrei să pompeze?
- Ce e asta? - Hai să vedem.
Nu.
Rahat. O, rahat!
Ce dracu'?
La dracu'!
Raf!
- La dracu'! Sunt peste tot pe mine. - Rahat!
Pantalonii. Dă-i jos! Acum! Haide!
La dracu'!
- Să mă ia dracu'! - Mă ustură rău.
Funcționează.
Le-am dat jos. Ești bine.
Sfinte Sisoe!
Dumnezeule!
Ai fost asaltat de furnici de foc.
Spune-mi, Rafael, cum te simți?
Nu grozav.
Ca și cum aproape am fost mâncat de viu pentru chestia asta care...
Poate e importantă doar pentru mine.
Psihiatrul meu ar spune că sunt multe lucruri de clarificat.
Dar îmi urăsc psihiatrul, așa că poate mai bine o lăsăm baltă.
Nu e ziua mea bună.
Deloc.
Întreabă-i pe Scotty și pe Bo despre furnici!
Sunt din Florida. Sunt sigur că au mai văzut din astea.
Și Josh probabil are vreo zece creme pentru asta.
Da. Nu sunt foarte sigur ce relație am cu tipii ăia.
Vrei părerea mea?
Tuturor ne e al dracului de frică.
Necunoscutul e al naibii de înfricoșător, iar insula asta e o mare necunoscută.
Și, fără supărare, așa ești și tu.
Oamenii vor să-i citească pe ceilalți.
De exemplu, fratele meu vitreg, Henry.
E prințul întunericului, dar tot îți dai seama ce e cu el.
Băiatul gotic internaut e ceva cunoscut, așa că nu e deloc înfricoșător.
Dar să știi că tu ești altceva.
Trebuie să te poziționezi cumva.
Faci să pară ușor.
Să mergem!
Unde?
Să găsim ceva de mâncare. Fructe, bace, nu știu.
Trebuie să fie niște bunătăți pe aici.
Poți fi tipul care aduce gustări. Toată lumea îl iubește. Toată lumea.
MARISOL AI PLECAT?
DA!
Ce e asta, Don Juan?
Îl probezi pentru bal?
Iubitule!
Uită-te la băiatul tău! Dumnezeule!
Seamănă cu tatăl lui, nu?
Vii dintr-o linie lungă de Garcia care arată incredibil în costum.
Nu mă surprinde.
Mulțumesc, da... Dar nu.
De fapt, merg la un eveniment diseară și e destul de oficial, deci...
Dar e joi.
Tatăl tău lucrează în schimbul trei, așa că tu lucrezi la stand cu mine.
Așa am convenit.
Știu, îmi pare rău... Aș vrea, dar...
E ceva destul de important.
Dacă e așa important, noi de ce nu știm despre asta?
De la școală de la tine primim e-mailuri despre orice...
Nu e ceva de la școală...
E un fel de expoziție de artă Chicano...
La casa familiei Núñez.
Nu, doar că...
Vor să strângă bani să readucă cultura mexicană în Tijuana.
Deci este important.
Uite ce cred eu, Rafael.
Înțeleg că te-ai lăsat de fotbal ca să stai cu fata aia.
Înțeleg că ai mintea atât de plină de fantezii despre ea și familia ei,
încât ai numai note proaste la școală.
Ce pare că nu înțelegi tu
e că familia Núñez și tablourile lor nu-ți plătesc școala.
De fapt, familia Núñez donează mult la fondul pentru burse,
deci, într-un fel, o face.
Nu ești mai bun decât noi.
Grăbește-te!
Du tamales-urile astea în mașină!
Așteapt-o pe mama!
Asta trebuie să fac. Să merg acolo, să întâlnesc oameni ca ei.
De asta m-ați trimis la școală de fapt, nu-i așa?
Să știți că dă bine pentru voi că mă vor acolo.
Taci și ascultă!
E important să auzi asta.
Fata aia
te va uita.
Familia ei te va uita.
Va merge la o facultate de top în celălalt capăt al țării
și n-o s-o mai vezi vreodată.
Poate că nu câștig mai nimic,
dar pariez fiecare bănuț că asta se întâmplă.
Nu știi nimic.
Vom vedea, dar, între timp,
du aceste tamales la mașină și așteapt-o pe mama ta!
Mișcă-te!
Habar nu am ce fac, dar uită-te la astea!
Oare se pot mânca?
Da, e o zicătoare pentru fructe de pădure, care era?
„Purpurii și-albastre, foarte sănătoase. Albe și galbene, omoară pe capete.”
Știi câte ceva despre natură.
Henry m-a învățat zicătoarea asta.
Puținul pe care-l știu e de la el, de fapt.
Puștiul era un cercetaș serios pe vremuri.
Știe să facă 60 de tipuri de noduri.
- Nici nu știam că sunt atât de multe. - Da.
Îmi înnoda firele de la căștile audio
doar ca să râdă de mine.
Dar mi-am luat căști AirPods, așa că...
Da, voi nu păreți atât de apropiați.
Da, e atât de evident?
Ce e?
Uite acolo.
Bine.
Ce naiba ai găsit?
La dracu'!
Haide!
Dulciuri?
Pleacă de aici!
La dracu'!
Îmi pare rău.
Ce naiba e în neregulă cu tine?
- Mi-am cerut scuze. - Puști nenorocit!
Nu poți fi atent?
Du-te dracului! Am spus că a fost un accident.
Bine.
Ce dracu'?
L-am prins.
Sfinte Sisoe!
Apucă din nou!
Ești gata?
Da.
Bine.
Ce crezi că e acolo?
După ce mi s-a întâmplat azi? Probabil un portal către iad.
Intru eu primul. Bine.
Seth!
- Seth! - Rafael Garcia,
sunt încântat să te informez că ziua ta de rahat
tocmai s-a transformat în aur.
Coboară aici!
Omule!
Mină de aur, nu?
Dă-mi cutia aia!
La naiba! Dumnezeule! Nu cred!
Ce?
De unde crezi că sunt?
Nu știu.
Pare că aici s-a studiat viața în sălbăticie sau ceva de genul ăsta.
Ultimele date sunt din 2006.
- Crezi că mâncarea asta mai e bună? - Da.
Datele de expirare sunt doar sugestii pe chestii precum...
Esențial.
- Apă? - Da, dar și...
Esențial.
Totul ți se datorează. Am găsit astea datorită ție.
Să nu te îndoiești de instinctele tale, pentru că sunt bune.
- Serios. - Mulțumesc.
Sună pe cine vrei!
Alo, da?
E cineva?
Rafa?
Nu răspunde nimeni.
Nu poți suna pe altcineva?
Bună!
Ești bine?
Încerc să-l jupoi în direcția din care bate vântul. Nu miroase bine.
Sigur ești bine?
Nu te supără că sunt cu Shelby, nu?
- Pentru că mi-a spus... - „Shelby ți-a spus, tu i-ai spus ei.”
Asta e ce nu-mi place.
Problemele mele sunt ale mele și așa vreau să rămână.
Nu i-aș spune niciodată nimic ce nu i-ai spune chiar tu.
Jur.
Ce-ar fi să nu-i spui nimic?
Ca să fii sigură.
Da, sigur. Cum vrei.
Îmi pare rău.
- Nu vreau să fiu atât de... - Nu, e în regulă.
Sunt atât de mândră de tine!
De ce?
Ai devenit atât de puternică! Ești ca o războinică adevărată!
Surpriză!
Surpriză că nu s-au omorât una pe alta cu sânge rece.
- De unde e asta? - Am scos-o din apă.
- Ce e înăuntru? - Uită-te! O să-ți placă.
Sau, cel puțin, vei fi ușor amuzată sau confuză?
Provizii pentru petrecere?
Pentru cineva în vârstă.
PENSIONARE
O bătrână pe nume Barbara.
De ce sunteți dezamăgite? Uitați-vă la astea!
Da, furculițe de plastic?
Sunt din alea scumpe, care se spală la mașina de spălat vase.
Nu sunteți încântate să mâncați iar cu furculița?
Doamne, cât de frumoase sunt astea!
ÎN AFARA PROGRAMULUI!
Îți vei pierde iubita pentru porcăriile astea kitsch.
Tu o înfierbânți așa?
Barbara știe să petreacă!
Sincer, nu sunt sigură. E un test real pentru mine.
Fatin!
S-ar putea să fie ceva și pentru tine.
Retrag toate comentariile negative. Barbara, ești o legendă!
Stați! E ce cred eu că e?
E o piñata! Și bomboane!
Sfinte Sisoe, Babs, voiai să faci o efigie cu șeful tău?
Nu-mi dau seama dacă ăsta e punk rock sau ceva aiurea.
La dracu'!
Ești bine, Leah?
Da, nu, eu...
Da, scuze, e din cauza piñatei.
Tata are un prieten, Top Ramen.
De fapt, îl cheamă Paul, dar i se spune Top Ramen,
pentru că, într-o excursie la schi,
s-a-mbătat foarte rău și a tras pe nas cam zece linii de condimente pentru ramen.
Piñata aia arată exact ca el.
Dumnezeule!
O, Dumnezeule!
Dot o să vrea inventarul la rahaturile astea.
Unde e Dot?
Hei!
Cercetașule.
Nu știi cum să faci focul?
Ba da, dar numai cu amnar suedez.
- Cu ce? - E o tijă,
de obicei făcută din aliaj sintetic sau magneziu...
Bine, poți să te oprești.
Bo-Bo!
Te prăbușești?
Doar un pic.
Hei!
Omule!
- E amuzant. - Jur pe Dumnezeu, Josh.
Dacă râzi iar de ceva ce ai văzut pe Spillz...
Îmi tot vin în cap.
Era tikka masala vărsată pe tastatura computerului cuiva...
- Gata! - Taci!
Dumnezeule!
Doamne, am uitat de copiii mei.
Bine, te cred.
Povestește-mi despre copiii ăștia!
I-am pus în geantă.
Și i-am ascuns într-o șosetă.
Sour Patch Kids? Cine naiba le spune „copii”?
- Nu toată lumea? - Nu, dar știi ce? Îmi place.
Aduce canibalismul în experiență într-un mod mai real.
Aș vrea să canibalizez câțiva acum.
Joshua, pot mânca un copil?
La dracu'!
- Am uitat că i-am mâncat deja pe toți. - Închide-l!
Ce dracu'? O brichetă?
Ai avut-o în tot acest timp?
Da. Așa e...
E de la lumânarea pentru urechi, în caz că acumulam prea multă ceară...
Idiotul dracului!
Am înghețat de frig în tot timpul ăsta când am fi putut face focul?
Dar tu ai fost prea ocupat
cu site-ul ăla idiot
ca să-ți amintești că aveai o nenorocită de brichetă în valiză!
Trebuie să ne calmăm.
Tu-mi spui asta? Tu, dintre toți?
O să mă calmez pe dracu', Taylor!
Ce altceva ai uitat să ne mai spui?
Poate ar trebui să verificăm.
- Doamne! - Vrei o vărsare?
Iată o vărsare! Cum s-o evaluăm?
Ceva de nivelul șapte,
o tâmpenie cu o valiză vărsată?
Kirin, dacă îmi furi IP-ul, va trebui să cer ordin de restricție.
Vă e foame?
Dumnezeule, unt de arahide...
Și unt de alune de mâna a treia, dar nu mă plâng.
Ai găsit toate astea?
Nu eu. Raf.
Raf. Mulțumesc.
Dar spune-ne esențialul, frate!
Da. Avem bere.
- Și mai sunt în buncăr. - Dumnezeule!
Să pornim!
Hei, Kirin! Ceva esențial?
Da. Mulțumesc.
- Tu nu bei. - Da, dar m-am mai gândit la asta.
Are vreun sens?
Noroc, băieți! Mulțumiri lui Raf!
Pentru Raf!
Raf!
Rafael Garcia!
Tu ești, nu?
Poți pleca.
Mari.
Mulțumesc.
Cu plăcere.
Raf, nu vei putea să mergi în State
până nu-ți dau din nou viza, dar nu cred că va dura mult.
Marisol îți poate aduce temele, ca să nu rămâi în urmă.
Știu cât de important e pentru tine.
Și, dacă cei de la Imigrări îți fac probleme,
poți lua legătura cu organizația asta.
Am un prieten avocat care se pricepe,
spune că sunt foarte buni.
CĂI DE TRECERE
Hei!
Suntem bine?
Da.
Mamă, poți să dai mai tare? Cred că e Martha Molinar.
E ca și cum întotdeauna am avut nevoie de altcineva.
Să mă facă să mă simt întreg.
Să mă facă să mă simt mai puțin pierdut.
Dar acum știu mai bine.
Niciodată nu duce la nimic bun.
Asta nu prea e de bun augur.
Ca în cazul meu.
Adică?
Îți cer să ai încredere în mine.
Să faci ce-ți spun eu.
Să crezi că nu sunt complet nebună și că vreau să ne eliberăm.
Dar pur și simplu nu pare că ești pregătit să faci asta.
Nu. Nu sunt.
Dar nu pare că am de ales.
O să mă asigur că scăpăm de aici.
Jur pe Dumnezeu.
Hei!
Hei, ce faci? Nu ai voie aici!
Leah!
Bună!
E bine.
Ia loc, te rog!
Am o poveste tare pentru tine.
Bun.
- Vrei s-o auzi? - Da, te rog.
Odată ca niciodată,
au fost înscenate două accidente aviatice.
Toate victimele au fost drogate și blocate pe două insule.
Câte opt pe fiecare.
Deși numărul avea să se schimbe.
M-am întâlnit cu Rafael.
Am povestit.
Dar știați deja asta, nu-i așa? Ne supravegheați tot timpul,
nu mi s-ar permite să fiu în acea cameră dacă n-ați vrea ceva de la el.
Ceva ce se pare că nu obțineți.
Ceva ce credeți că eu pot obține.
Nu tu ești șeful aici.
E dureros de evident.
Dar vreau să-i spui oricui ar fi
că-i pot obține ce vrea.
Dar vreau și eu ceva.
Subtitrarea: Veronica Vasilescu
Redactor Anca Tach