Čtyřicet, čtyřicet jedna, čtyřicet dva.
Čtyřicet dva dní na týhle pitomý skále.
-Ty sis ten deník nějak vzala za vlastní. -Jo.
Z nějakého masochistického důvodu
si ráda představuju, co bych každou chvíli dělala.
-Kdyby se tohle nestalo. -A co bys teď dělala?
Asi bych si v kosmeťáku nechávala odstraňovat ochlupení laserem.
Byl to můj rituál před Mallorcou. Tenhle týden jsme tam s rodinou jezdili.
Kolikátý je vůbec týden?
Čas se tady točí v kruhu. Netuším.
Dnes je 18. července.
Do pytle.
Co je?
Nic. Mám narozeniny.
Dneska, velká osmnáctka.
Ne.
Ne, Fatin. Neříkej to ostatním. Prosím.
Tak jo, poslouchej.
Řeknu jim to.
Fatin, já narozky neslavím.
Je to blbý.
A sebezahleděný.
„No to mě obdivujte,
„Vyklouzla jsem z vagíny, tak si uspořádám párty s kámoškama.“
Okamžitě na to zapomeň.
Hádejte, co se děje.
Vychlaďte chlast a rozjedeme to.
Dorothy má narozeniny!
Trosečnice
Jak dlouho to ještě musím dělat?
To záleží na tobě.
Jsem tam s ním celé hodiny
a nepoznám...
jestli se dostávám blíž, dál nebo vůbec nikam.
Řekl jsem ti všechno, co jsem mohl.
Patnáctý den se něco stalo a nikdo z nich o tom nechce mluvit.
Proč najednou váháš?
Bojíš se, že nedodržíme dohodu?
To taky.
A taky ta přetvářka.
-Všem to nejde tak dobře jako vám. -Ty tomu nevěříš, viď?
Myslím, že to docela dobře hraje.
Nemůžu předstírat, že jsem nenaletěl na ten její panický záchvat.
To se ti moc nepovedlo.
Ale když zjistí, co kluky rozdělilo,
budeme si kvit.
Pořád k ní chováš dost silnou zášť.
Nechat se tak převézt není dobrý pocit.
Být na téhle straně manipulace je mnohem lepší pocit, viď?
Víš, co asi potřebuješ? Gesto dobré vůle z naší strany.
Přepisy.
Když Jeff volal tobě,
jednomu z tvých učitelů a dokonce úřadům.
Vyzvídal, jak se máš.
Jsou skutečné?
Zkoušel to pro tebe, Leo.
Tak houževnatě,
že to pro nás byl trochu problém.
Neublížili byste mu.
Když budeš hodná, my budeme taky.
Když nám pomůžeš, dovolíme ti, abys mu zavolala.
Co se děje? Je ti něco?
-Mám pocit, že slyším hlasy. -Sledoval tě někdo?
Nevím, jestli to, co tady děláme, vyjde.
-Jako by ses se mnou rozcházela. -Nežertuj. Nejde to dost rychle.
Čas utíká. Mám pocit, jako by mě každou chvíli měli chytit.
Uklidni se trochu.
-Nezbývá nám moc času. Musíme něco udělat. -Leah!
Napij se.
Tuhle příchuť nemám moc ráda.
Ta jediná je v zelené láhvi. Vědělas to?
S našima jsme tahali
lahve do sběrny, abysme si přivydělali.
Za zelené tolik neplatí, tak mi je máma nechávala.
Rovnal jsem je k západní zdi ve svém pokoji,
a když slunce zapadalo, dopadlo na ně světlo...
Vypadaly jako šperky.
Musíme se dostat domů.
Jo.
Já vím.
Co musíme udělat,
kde začneme?
Musí nás být víc.
Najdeme ostatní, zapojíme je.
Znám holky a vím, s kým začít. Ale...
Musím poznat tvoje lidi.
Jejich silné a slabé stránky.
Komu se dá věřit.
Jednou... Jednoho dne
jsme jeden druhého opravdu poznali.
Ten den jsme se rozhodli...
Obklíčíme tu mrchu,
vyrobíme si ty nejhustší oštěpy
a rozbodáme ji na sračky.
-Mrtvej jaguár. -Takhle na to chceš jít?
Ani nevím, na co se tu dívám.
Vypadá to jako lidská buňka. Kreslili jsme je v biologii.
-To je ribozom? -Je to jasnej jaguár!
-Bo, není to jasnej jaguár? -Jasnej úplně ne.
Nemůžeme ho jen tak ubodat.
Nejsme v ghettu.
V ghettu? Ty vole, nic o mně nevíš.
Třeba žiju v jedný z těch hezkejch čtvrtí, kde děcka choděj po domech koledovat.
Ale nežije.
Jestli můj nápad stojí za prd,
uvidíme, co vymyslíš ty.
Nebo by se ti přehřál ten tvůj nakvedlanej mozeček, tupoune?
Cos to řekl?
-Slyšels dobře, vocase! -Kluci, klídek.
Všichni mají trochu pravdu.
Kirin má pravdu. Přímý útok by nejspíš byla sebevražda.
Ale Scotty, oštěpy nejsou špatnej nápad.
To bude jako zbraň nejlepší.
Skaute, co říkáš?
V každém případě si musíme udržovat odstup.
Nemáme palné zbraně.
-Takže nejspíš past. -Dobře.
Nevím, jestli to je proveditelný,
nebo je to nesmysl jako z Indiana Jonese,
ale co třeba vykopat past zakrytou větvema a jaguár...
-by do ní spadnul? -Jasně.
Přímo na nějaký pěkně ostrý oštěpy!
-Proč ne? -Správně se tomu říká „maskovaná past“.
Ale teoreticky by to mohlo vyjít.
Prima. Takže potřebujeme velkou jámu.
Dokážeme ji vykopat?
-Co takhle vyklidit ten bunkr? -To je ono!
-Nalákáme ho do bunkru. -Jsem tady novej,
ale nejsou kočky strašně chytrý?
Přece tam jen tak nenakráčí a nespadne.
Co takhle dát tam návnadu? Třeba sušený krůtí maso.
Bo, to je boží nápad. Tak jo.
Bude to stačit?
Můžeme tam hodit trochu toho lančmítu.
Udělat takovou masovou šlichtu.
Ty bláho. Je to možný? Opravdu jsme na to přišli?
Mám pocit, že jsme na to přišli.
Kluci, pojďte sem.
Vím, že je to trapný, ale udělejte to pro mě.
Zabijeme toho zasranýho jaguára, na tři.
-Raz, dva... -Zabijeme toho zasranýho jaguára!
Tak jo...
Potřebujeme výrobce oštěpů, vyklidit bunkr a dřevo na oštěpy.
Já jdu sekat.
Kdo by řekl, že se bude Škola improvizace hodit na pustém ostrově?
Je to známá improvizační škola,
kde se naučíš spolupracovat...
Zapomeň na to, zelenáči.
Ty vole.
-Co je? -Ty vole, leze po tobě mravenec.
-Panebože. -Po tobě leze taky.
Ale ne!
Rozlejvači,
můžeme být spolu? Jako na nějaký úkol?
Moc rád bych,
ale musím s Kirinem nasbírat nějaký materiál.
Myslíš...
Mohl bys mi pomoct a jít s Rafem do bunkru?
Jasně.
Jsme tým!
Jen si vezmu prášky a pak upalujeme.
Víš, že bych šel s tebou.
Ale nebude to fungovat,
když to neurovnám tamhle se svrbivým ocasem.
-Jasně, chápu. V pohodě. -Tak jo.
Padesátiletej chlap v těle puberťáka.
Dnes je jí osmnáct!
Takže může hlasovat, koupit si porno
a oficiálně už sexuálně nezajímá Jeffreyho Galanise.
-To snad ne. Proč? -Je mi z toho trochu smutno.
Dot by určitě radši strávila narozeniny
na laserové střelnici nebo v japonské restauraci.
Nebo kdekoli jinde.
Ale místo toho se tu musí otravovat s náma
a touhle lahví bublinek z... Idaha? Barbaro, měj trochu sebeúcty.
Musí to být velký.
A proto to musí být velký.
A tím myslím pořádnej mejdan, ne nějakej ubohej potlesk.
Luxusní, totální narozeninovej úlet.
Když to vyjde po mém, šampaňský ani nebude potřeba.
Ale bude.
-Budeme tak nabuzený zábavou... -A šampáněm.
...že se budeme cítit jako doma.
Nejenom naše oslavenkyně, ale všechny. Tak jdeme na to! Promiň.
-Stála jsem tam, ale... -To je vzrůšo!
-Těšíš se? -Jo.
Jsi úplně jako rozvedenej táta.
Bereš nás do lunaparku, protožes promeškala posledních pět let.
Nic jsem nepromeškala.
Uděláme překvapení na pláži...
-Má Dot vůbec ráda překvapení? -Překvapení nesnáší. To ji cituju.
Uděláme překvapení. Dnes jde o Dottie.
Dáme jí, co se naučí milovat.
Už to mám před očima.
Měsíční světlo, táborák, třeba taky havajská atmosféra.
Kulturní apropriace. Ani mě to neštve.
-Kolikátého je? -18. července.
No to mě podržte! Osmnáct osmnáctého. Zlaté narozeniny.
Musíme ji zabavit, než začne oslava. Fatin, Leah, vy ji rozptýlíte.
-A jak asi? -Něco vymyslíte.
Rachel, Martho, vztyk! Připravíme to tady
a pak přeneseme na pláž.
Cos to udělala?
Vypustila jsem nějakýho mejdanovýho démona.
Vím, že se k narozeninám nehodí, ale když už ho máme, proč ho nepoužít?
Dobrá délka, dobrý dosah. Co myslíš?
Fajn.
Jako bych zase dělal číšníka v Bandeře.
To je restaurace.
V Chicagu.
Klidně se snaž. Ale já do tebe vidím.
Dostals mě. Nedělal jsem číšníka, jen jsem uklízel nádobí.
Máš úžasnej postřeh. Jak jsi věděl...
O tom nemluvím, vole.
Mluvím o tom, co tady děláš.
Jak to s náma koulíš.
Hraješ si na přátelskýho táborovýho poradce.
Jo, aha.
Ne, máš pravdu, Kirine.
Jsem geniální zločinec a můj ďábelskej plán je,
že budu na lidi milej.
Třeba chci, aby mě lidi měli rádi.
Možná, že to není jen možná. Zaručeně chci, aby mě lidi měli rádi.
Nejsem na to hrdej.
Ale...
Podívej se na mě. Vtipkuju a předvádím tanečky.
A ty si říkáš a děláš, co chceš, máš to na háku.
Já takovej nejsem.
Nechci ti mazat med kolem huby,
je to pravda.
To je fuk.
Tak dost.
Co se děje?
Prášky nezabírají?
Zvedni to.
-Jak to vypadá tam dole? Pořád kape? -Přestaň myslet na moje péro!
A zvedni to, jak jsem řekl.
Já do tebe taky vidím.
Hraješ si na drsňáka, ale na mě to taky neplatí, vole!
Tak...
Ale povím ti, když se teď vyčistil vzduch...
Ta kapavka stranou...
Ne, chtěl bych umět...
Chtěl bych umět jako ty prcat holky, co se namanou.
Ale já když se na nějakou zaměřím,
žádná jiná pro mě neexistuje.
Jo, ty jsi takovej typ?
Přesně takovej typ.
Posledně jsem byl tak oddanej,
že když se moje holka se mnou rozešla,
nemohl jsem se rozloučit s její kočkou.
Její číča byla tak suprová?
Úžasná. Ale opravdu jsem jí vzal kočku.
Podle jejích rodičů jsem ji unesl.
Podle mě jsem si ji půjčil.
To je úchylárna.
Vlastně proto jsem tady.
Abych získal nadhled a přestal být tak závislý nebo co.
Hele, brácho, musíš to prostě trochu střídat.
Jak se říká,
je potřeba nosit písek na pláž.
Aha.
Nosit písek na... Ne, to je prima rada.
Není to super?
Naučil jsem se to jako kluk na cirkusovém táboře.
-Zkus se soustředit na náš úkol. -Jo.
To je úlet, že se líp neznáme.
Třeba proč nejsi v Latinským klubu?
Nejsem toho původu, ale nechají mě tam, abych se poučil.
Mimochodem, čemu dáváš přednost?
Hispánec, Latinoameričan?
Mexičan, to je v pohodě.
Říkáš, že to můžu říct? Dovoluješ mi to?
Mexičan není nadávka, Joshi.
Já vím.
Vždycky našim říkám, aby nenosili sombrera na Cinco de Mayo.
Nechápou, jak jejich chování
lakuje na bílo ducha antikoloniálního odporu.
-Fakt ses v tom klubu hodně naučil. -To ano.
A proto slavím jen Dia de los Muertos.
Starej dobrej mexickej Halloween.
Mexickej Halloween?
-To snad neřekl. -Ale jo.
Vzal posvátnou, staletou tradici a totálně ji dobělošil.
A přitom tolik věcí dělal správně.
Skoro jsem mu začala držet palce.
Já taky.
Vlastně mu je držím pořád.
Proč jsi ho nezastavil a nevysvětlil mu, v čem se plete?
Je to jeho problém, ne můj.
Ne, já vím. Neříkám, že je to tvá zodpovědnost.
Já nevím.
Naučil jsem se, že když necháš lidi takhle mluvit,
hodně toho na sebe prozradí.
To je jedna z mála dobrých věcí na tom, když je člověk ten tichej.
Moc toho na sebe neprozradím.
Třeba je pravda, co se říká.
Míň je opravdu víc.
Pohleďte...
Excalibur.
Pořád to přeháníš.
Ivane!
Hele, je to fakt boží.
Zažereš se do toho, hraješ si na Wakandu, ale...
Jaká Wakanda? Marvela moc nežeru, panáčku.
Nejsem šosák.
Mluvím o Kamelotu!
Víš? Artušovská legenda.
O tom s tebou chci mluvit.
Musíš být pořád něco extra?
Já ti nevím. A ty musíš být tak malej, tak drobnej?
Takovej pinďa?
To bylo dobrý.
Já jen říkám, že se musíme soustředit, abysme udělali, co máme.
Tak se tady nenatřásej a pochlap se.
To snad není možný, stejný blbý kecy i tady.
Je ti jasný, že máme společnýho nepřítele?
Ale kvůli genderovým policajtům jako ty,
kterým se nelíbí moje tílka nebo moje údajná zženštilost...
To jsem ani neřekl.
Nemám čas, abych ti vysvětloval podtext, ale to si piš, žes to řekl.
Nejsem na ničí straně, a opravdu zdůrazňuju, že na ničí,
ale v zájmu té pasti, Ivane,
tvůj oštěp musí být trochu víc funkční.
Přesně! Díky, že ses postavil na mou stranu!
Abyste věděli, můj oštěp je velmi funkční.
Ale hlavně... je to gesto.
Prokrista, jaguár ti na gesta dlabe.
Chce nás zabít a bude potřeba pořádnej chlap, aby ho zabil dřív.
Pověz mi, Scotty, co z tebe dělá pořádnýho chlapa?
Spousta věcí. Třeba to, že chčiju vestoje.
Mám rád pořádnou snídani.
A dělám, co můžu, abych si vydělal a uživil rodinu.
Tak ti nevím, jestli je to roztomilý, nebo jen ohraná písnička.
Víš co, jdi do hajzlu, podělanej srabáku!
Trochu života do toho!
Jo.
Přinášíme dary.
Co to sakra je?
Návnada.
-Jako opravdová návnada. -Smrdí to.
Proto to bude dobrá návnada.
Lepší než sušený maso.
Výborně.
Skautský pozdrav.
Co jste dělali, prďolové? Vyráběli kouzelnický hůlky?
Jasně, jen si přisaď.
-Není to kouzelnická hůlka. -Mákli jste si.
Zašpičatíme tyhle a odneseme je k bunkru.
Tohle vyjde.
Ty vole!
Vida, tady ji máme!
-Nepřeháníš? -Dorothy.
Kam jdeš?
Táhnu to do tábora.
Můžeme to použít jako trám, nebo na sezení...
To nepůjde, kámo. Do tábora se nesmí.
Kámo? Co to meleš?
Ostatní tam cvičí taiči...
Capoeiru.
Nějaký velice něžný bojový umění.
Prostě je to strašně posvátný a nesmíme je rušit.
-Není jí něco? -Ne.
Však ji znáš.
Ale vážně, mohla by ses pro ten kmen pak vrátit
a pomoct nám chytit nějaký ptáky?
-Martě se nechce lovit. -Snad jí není špatně?
Nechci být indiskrétní, ale trápí ji P-R-Ů-J...
Nic jí není. Jen ji bolí břicho.
Prostě...
Tak půjdeš s námi?
S prakem to neumíš, ale radši ozbrojím tebe než tohohle rapla.
Jo.
Ať to máme z krku.
Prostě mi to ujelo.
Paráda, ne?
Dot je klasická, tak jsme ji udělaly prostou.
A přidělala jsem na ni čtyřlístky pro štěstí.
Nejsou to opravdový čtyřlístky,
-jen jsem natrhala list. -Co říkáš?
Dámy, nemám čas to okecávat. Ne.
Naprosto ne. Měly jste vyrobit korunu.
Tohle je nějakej ubohej věnec.
Kdybych to viděla u někoho na dveřích, pomyslím si, že ten člověk to vzdal.
Shelby...
-Promiň. -To nic, Martho.
Jsem jen trochu zklamaná. Ne tebou, ale tím výsledkem.
A Toni.
Tak jo.
Tak jo, nandej mi to.
Přece víš, co se mi líbí. Zabilo by tě dodat tomu trochu barvy?
Květy, bobule... Aby to prokouklo?
No jasně.
Chápu. Zkusíme to znovu.
Díky. Vím, že jsem přísná, ale...
Chci, aby to bylo úžasný.
Ne, já tě chápu. Zmákneme to.
Jsi snad klon?
Vážně, jsi to vůbec ty?
Toni, kterou znám já, by ji za ty manýry nakopla.
Přestaň, jí to sluší.
Je to vlastně šíleně sexy.
Tak přestaň.
Trapas.
Ale vážně.
Moc se mi líbí, jak jsi díky ní šťastná.
A...
Nikdy jsem tě neviděla tak vyrovnanou.
Jo, je to skvělý...
Ale taky divný. Jako...
Já nevím. Opravdu jí věřím.
Nic neskrývá a nemá tajemství.
Cítím se s ní tak nějak v bezpečí.
To je pro mě nový.
Na pláži je všechno zařízený.
Udělala jsem výzdobu a připravila jsem podlézanou.
Asi bych se neměla vychloubat,
ale můj pískovej dort je umělecký dílo.
Tady ho mám. Tři patra, ozdobenej mušlema.
A navrchu prskavky.
Určitě je parádní. Už se nemůžu dočkat.
Ostatní by se od tebe měly učit.
Ty jediná mi to ulehčuješ.
Ráda posloužím.
Třeba se nám to fakt povede.
Může to být kouzelný...
Kámošky, šampáňo, perfektní počasí, krásné okolí...
Brzdi, do pytle.
Nerozplývej se nad tím ostrovem tolik.
Není to žádnej ráj.
Rachel, promiň.
Nechtěla jsem říct, že tenhle ostrov je...
Nebo že odsud nechci pryč...
To ode mě bylo neskutečně bezohledný.
-To nevadí. -Ale jo.
Neměla jsem od tebe nic chtít. Je to moc? Jak ti je?
Jsem v pohodě.
Jen jsem trochu podrážděná, ale to nic.
Fakt.
Musíš se jít podívat na můj dort.
Je to fakt veledílo.
Určitě je fantastickej.
Jo.
Pohoda!
Pro mě spíš dřina, ale máme to hotový.
Promiň, že jsem zůstal nahoře.
Trpím klaustrofobií. To je asi nejhorší fóbie.
Xenofobie je ještě horší.
Jsem fakt rád, že tou netrpím.
Promiň.
Kolik bodů by tomu asi dal?
-Sedm. -Jo.
Jasná sedmička...
papírová záplava.
-To je chytrý. -Díky.
Myslíš, že by mě Seth nechal pomáhat s Rozlejvačem?
Udělal bych pro to cokoli.
Ale do Chicaga bych nešel.
Moje dutiny by to klima nepřežily.
Promiň.
Nechci tolik kecat. Vím, že to je moc.
Jo, možná.
Bez urážky.
Do sedmi jsem toho moc nenamluvil.
Styděl jsem se, že jsem šišlal.
Když to přešlo, asi jsem si to vynahrazoval.
Jednou u večeře táta řekl mámě:
„Začínám litovat těch peněz za doktora Brimmera.“
To byl logoped.
To je přísný.
Jsou přísný, to je jejich.
Bráchovi a ségře to prospívalo. Jsou to normální nadlidi.
Jsou šíleně oblíbený, hrajou volejbal za univerzitu
a oba dělají modely pro firmu na ekologický rovnátka.
Zatímco já...
jsem tady s...
No, nemám moc kamarádů a ze stresu se mi dělá kopřivka.
Proto mě vlastně poslali sem.
Abych byl míň...
takovej.
„Trochu se otužíš,“ říkala máma.
Třeba to zabírá.
Myslíš?
Přežíváš.
Získáváš kamarády.
San Diego!
Tak uděláme past, kluci.
-Jdeme na to. -Dáme se do práce.
Podáš mi provaz?
-Ještě dva? -Na.
Dva sem.
Potřebuju dva.
Ještě dva?
Mohli bysme zase dát ruce dohromady a zakřičet si?
-Co je? Mně se to líbilo. -Ne.
Teď musíme být nenápadní jako jaguár, kterého lovíme.
Překvapení!
Jo!
Já vás nesnáším.
Všechny.
Taky tě máme rády, Dorothy.
Ne že bych to nečekala, protože ty se fakt neprozradíš.
No a co, tak nejsem mazaná. Nech to být.
Pro naši královnu pracantů.
A...
DŮCHODCE
Důchodce!
Ty potvoro!
Sice to práskla Fatin, ale já vím, že v tom máš prsty ty.
Tak dost řečí, jdeme pařit!
Hele...
Jen chci říct, že laťka je pěkně nízko,
ale...
Tohle jsou moje vůbec nejlepší narozeniny.
Moje nejlepší narozeniny byly před dvěma lety.
Toni nás propašovala do kasina.
Marty chtěla vidět ty ujetý kouzelníky.
Byli to Penn a Teller. A mimochodem, jsou to iluzionisti.
Iluzionistka jsem byla já, když jsem oblafla vyhazovače.
Asi to bylo nezapomenutelný, ale moje šestnáctiny to trumfnou.
Téma bylo Velký Gatsby a pronajali jsme si veterána
a táta mě překvapil narozeninovým videem
se samotným...
Joelem Scottem Osteenem.
Já...
To je...
Co? Bylo to dobré. Líbilo se mi to.
Tohle...
mi připomíná...
že odteď už budu slavit jen jedny narozeniny.
Ne dvoje.
Seru na vaše narozeniny.
Jdu za ní.
-Dot, ne. -Co?
Možná by ses pro změnu...
mohla chovat přiměřeně svému věku.
Teď jsem dospělá, takže...
-Tak se nechovej přiměřeně. -To je náš dar pro tebe.
Jsi v důchodu, zlato.
Stejně jako Barbara.
Já za ní půjdu.
Nevyjde to.
Proč říkáš takový věci?
-Tys navrhl, že nastražíme past. -Jo, Henry. Trochu si věř.
Neříkám, že umřeme. Jen myslím, že na to musíme jinak.
Statisticky vzato, první plány nikdy nefungují.
Viděli jste rané návrhy Bugse Bunnyho?
Jo.
To jsem viděl.
Viděl?
Ne, ty vole. Dělám si z tebe prdel. Proč bych to měl vidět?
Každopádně jsou děsivé.
Bugs vypadá jako přelud na tripu.
Ještě žije.
Do prdele! Chystá se ke skoku! Ivane! Hoď mi ho!
Jo!
Nebe je tak pusté!
Ty bláho, ten nemá rytmus v krvi.
Vypadá, jako by tancoval pro KitKot, ne TikTok.
Hele...
jen jsem chtěl říct...
U toho bunkru ses fakt držel.
A ty utíkal.
To od tebe bylo mužný.
Musel jsem. Ve filmu v takové situaci jeden z nás vždycky umře.
Nechtěl jsem to být já.
Vím, že je to tvůj styl,
ale u mě si to nemůžeš vyžehlit vtipkováním.
Chci vidět nějakou lítost.
Hele, k tomu bych se dostal.
Všechny ty moje kecy, to ode mě bylo blbý.
Přehnal jsem to.
Vlastně...
Ani nevím, kde se to ve mně bere, proč se tak cítím...
Promiň.
V pohodě.
-Tak jo. -Jo?
Wakanda navždy, brácho.
Jsem gladiátor!
Ne, nenechám mu všechnu slávu.
-Do toho. -Na sever!
Vzhůru!
-Další! -Tady máš, chlapáku.
No jasně, mocný O'Connore.
Sice jsi zasadil poslední ránu, ale co by byl rytíř bez meče?
Kdyby nebylo mé skvělé zbraně, kde bys byl?
Není skutečným hrdinou...
-Kde je? -Tvůj oštěp je tam.
Byl pěkně zaprasenej.
Excalibur zemřel pro nás.
Přinesl oběť nejvyšší!
Ponořili jsme ho...
Měli by tě taky zvednout na ramena a pokropit limonádou.
Ne.
Hodili jsme ho tam!
V podstatě jsi to celé dal dohromady.
Tím vemlouvavým stylem.
Hele. Tohle?
To je jen tvoje zásluha, kámo.
Ne.
Když už tady vynášíme hrdiny,
potlesk pro toho, kdo nás nastartoval.
Pro chlapíka s plánem, Setha „Rozlejvače“ Novaka!
Jo!
Proslov!
Ne.
Tak dobře, snad vás trochu pobavím.
Jak se dnes všichni máte?
Dobře.
Je tu někdo na rande?
Máme tu nějaké novomanžele? Ne? Tak dobře.
A trosečníky? Uvízl tady někdo na pustém ostrově?
-Ano. -To jsme všichni!
Živě vzpomínám na den, kdy jsem poznal...
každého z vás.
Ne že by na vás bylo něco výjimečného,
ale kdo by mohl zapomenout... na leteckou katastrofu.
Ale vážně...
udělali jste na mě ten den velkej dojem.
Pamatuju si Scottyho a Boa, jasný kámoše na život a na smrt.
Určitě vás nenapadlo, že smrt je celkem reálná možnost.
-Ne. -To teda ne.
Vzpomínám si na Ivana a jeho boží mokasíny.
Teď už sice mají něco za sebou,
ale třeba si je jednoho dne půjčím.
-Promluvíme si. -Určitě.
Josh... Neznali jsme se ani půl hodiny
a už mi nabídl snad šest homeopatických léků
a něco na předpis.
Na Henryho si nevzpomínám, protože nemusím.
Tak jo.
A Kirin, kterého jsem nejdřív odepsal jako nabušenýho debílka.
Ale vážně, kdy mě přesvědčíš o opaku?
-Rozlejvači, ty hajzlíku! -Dělám si legraci.
Prosím, neubližuj mi. Prosím. Sedni si.
Vážně, bez tvého přístupu „jednej hned, přemýšlej potom“...
Nejednou jsi nám pomohl. Takže fakt klobouk dolů.
A pak je tu Raf.
Nemám na tebe žádnej vtip, žádnou pointu.
Ten první den byl dost krušnej...
Nevím, jestli je to tím, že toho moc nenamluvíš,
ale ten klid, co z tebe vyzařuje, mi zachránil zdravý rozum.
Sakra, byli jsme si cizí!
Byli jsme cizí lidi, kteří se dali dohromady a udělali co?
Byli jsme cizí lidi, co se dali dohromady
a zabili jaguára, do prdele!
Dobrý, brácho.
Dokázali jsme to.
Kalhoty dolů, vole!
Kalhoty dolů!
Co blbneš, ty vole?
Vrať se!
Pojďte, volové, napijeme se.
Nezmizí to.
Ta bolest?
Já to chápu.
Moje nejlepší kamarádka...
se vloni zabila.
Je sice těžký vinit za to jednoho člověka,
ale dost si to zasloužím.
Políbila jsem ji.
Ale když to zjistili naši, řekla jsem jim, že to bylo naopak.
Všichni si začali myslet, že s ní něco není v pořádku.
A ona tomu taky uvěřila.
Ten pocit viny...
Hanba, kterou jsem cítila...
Občas jsem dokonce chtěla...
jít za ní.
Jak se jmenovala?
Becca.
A jak ses z toho dostala?
„Bože, ty jsi můj štít,
„můj ochránce.
„Ty mě uzdravuješ. Staráš se o mě.
„Jsi můj klid. Jsi moje radost. Moje moudrost a má síla.
„Ty jsi blahoslavený a ty mě opět pozvedneš.“
Byla to má víra.
Držela jsem se těch slov.
Toho, že Bůh je můj štít a ochránce a tak dále.
Pořád jsem si to opakovala, jako mantru.
Cítila jsem se pak vyrovnaná.
A jednoho dne jsem vyrovnaná byla.
„Bože...“
-„ty jsi můj štít.“ -„Ty jsi můj štít.“
-„Můj ochránce.“ -„Můj ochránce.“
-„Jsi můj klid.“ -„Jsi můj klid.“
-„Moje radost.“ -„Jsi moje radost.“
-„Moje moudrost a má síla.“ -„Moje moudrost a má síla.“
-„Blahoslavený.“ -„Jsi blahoslavený.“
-„Ty mě opět pozvedneš.“ -„Ty mě opět pozvedneš.“
Amen.
Slavíme.
Tady ho máme!
Měl jsem o tebe starost, kámo.
Brácho...
Prostě musíš...
Nesmíš si z toho nic dělat,
protože tak vyhrávají.
Věř mi.
Vím přesně, jak se cítíš.
Jako když mi jednou
Chloe Kingová stáhla kalhoty
v šesté třídě při soutěži v hláskování.
Bylo to přesně to samé,
jen mi zůstaly trenky a hláskoval jsem slovo „amnestie“.
Tohle se netýká kalhot, ale jednou
mě brácha donutil olízat záchodové prkýnko, ale ne shora.
-Zespoda... -Joshi.
Děkuju.
Opravdu.
Ale není potřeba.
Pro tebe kdykoli, kámo.
Jen teďka ne, protože...
je čas jít na kutě.
„Dobrou noc, Joshíku.“
Nebyl jsem tam, víš...
Byl jsem s ostatními, takže...
Tohle jsem jen slyšel.
Pokračuj.
Prosím.
Nemám to nikomu říkat.
Ale já nevím...
Občas prostě...
Chci to říct nahlas.
Musím to slyšet nahlas.
Šel za ním...
a...
a on...
Rafe.
Poslouchají.
Najdeme jiný způsob.
Najdu jiný způsob.
Vlastně jsem moc unavený.
Promiň.
Co se to právě stalo?
-Už ho skoro měla! -A zastavila ho.
-Podrazila nás! -Půjdu za ní.
-Promluvím s ní a promyslíme to. -Ne!
Nesnáším slibné lidi.
Je to tak hořké, když vás zklamou.
Sethe?
Myslíš, že jsem jako ty?
-Myslíš, že jsem jako ty? -Co jsem udělal?
Vůbec nejsem jako ty!
Nejsem jako ty!
Vůbec ne!
Nehýbej se!
Vůbec nejsem jako ty.
Nejsem.
Nejsem jako ty.
Nejsem...
Vůbec nejsem jako ty.
Nejsem...
Překlad titulků: Vít Bezdíček
Kreativní dohled Lucie Musílková