Sensitive emner tas opp i episoden, deriblant tenåringsselvmord.
Se på eget ansvar.
Jeg vet at dette er et følsomt tema,
men du må fortelle oss hva som skjedde den dagen.
Greit.
Rachel! Jeg kommer!
Vi så dem ikke.
Vi hørte dem.
Jeg hører dem ennå, skal jeg være ærlig.
-Rachel! -Nora!
Nora!
Det varte kanskje et sekund.
Kanskje en time? Jeg vet ikke.
Men så var hun bare...
Nora!
Hold ut, Nora!
Borte.
Hun var borte.
Det var Dot som så henne først.
Rachel!
-Du blør. Hvor blør du? -Hun forsvant.
Noen av oss var lamslått.
Men noen av oss visste hva vi skulle gjøre.
Vi må kauterisere.
Hold hånden hennes.
Nå!
Noen av oss tok det hardere enn andre og...
...ble helt knust.
Nei. Nei!
Faen!
Gropa var her. Nora satte meg her.
Det er ingen positive sider...
Og det tror jeg heller aldri at det blir.
Men jeg kan nok si for oss alle...
...at det knyttet oss sammen.
Til... Jeg vet ikke.
Noe mer enn det vi var.
Etter den hendelsen ble vi...
Vi ble en familie.
Det er nesten ikke til å tro hvor fort det skjedde.
Tanken på at bare tre uker før vi...
Da kjente vi ikke hverandre i det hele tatt.
Det var pinlighet og avstand mellom oss.
Mange blikk. Høflighet.
Vi var forsiktige, med mentale murer mellom oss,
bare fremmede på vei i en ny retning...
Uten noen anelse om hva som skulle skje.
Skal det være kake?
Introvideo om Passageways, tagning uno.
Jeg er Josh Herbert, og jeg er kjempespent på dette retreatet.
Flott.
Rosa kom med medisinene mine.
Jeg så aktivitetslisten for retreatet.
Som jeg sa, er jeg kjempespent,
nesten like spent som da jeg skulle på tryllekunstleir.
Jeg løper 400 meter på under 50 sekunder, og jeg løfter tre ganger vekten min,
så hvis du tror noe padlebrettdritt blir en utfordring for meg,
kan du ryke og reise.
Jeg har forberedt en uttalelse.
"Jeg drar til dette retreatet mot min vilje.
"Jeg lager denne videoen fordi jeg må,
"og jeg skal nå nevne noen ting jeg heller vil gjøre."
Jeg kommer kanskje til å ha denne på meg på dag én.
-"Gå på tegnestifter." -Som en slags lakmustest.
Vet du ikke hvem disse legendene er, bruker jeg ikke tid på deg.
-"Få halsbetennelse." -Jeg har glemt hva jeg skulle si.
Bo, bare si tre ord som beskriver deg.
"Slikke rutsjebanen på McDonald's."
Jeg klipper plener.
Han kan ikke skryte av seg selv.
La meg vise deg hvordan det gjøres.
Tre ord? Jeg vet ikke.
Jeg er Scotty Simms, live fra Nord-Floridas dritthjørne.
Men ikke mye lenger nå, for jeg er en smart og motivert entreprenør
med store ideer innen mote og hudpleie.
Scotty, det er mer enn tre ord.
Tre ord som beskriver meg: "mann med smak".
Kjedelig hvit fyr.
Og det mener jeg bokstavelig talt.
Jeg samler på whisky.
I all hemmelighet.
Jeg trenger knapt å gjemme det, for mamma skjønner ingenting.
God smaksopplevelse.
Jeg er Rafael Garcia, og kallenavnet mitt er Raf.
De fleste kaller meg det.
Jeg gleder meg til å møte alle sammen.
Jeg har aldri vært på Hawaii før.
Jeg har faktisk aldri tatt fly før,
så det gjør meg litt nervøs.
-Ting jeg kommer til å savne... -Kom inn.
Du smiler. Det er en fin utvikling.
Jeg beundret bare vår kjære kontrollgruppe.
"Kjære"?
-Trodde ikke du kom til å kalle dem det. -Trettifire dager, Daniel.
De varte i 34 dager, mens kvinnene klarte seg i alle 50.
Så all den tiggingen om penger
og den jævla smiskingen for investorene mine...
Det var verdt det.
Guttene var de perfekte fiaskoene vi trengte,
-så hvordan kan jeg ikke ha dem kjær? -Uansett,
vi begynner prosessen med dem nå.
-Ville bare gi beskjed. -Går det bra med deg, Dean?
-Du ser anspent ut. -Jeg blir ikke "anspent".
Kompliserte følelser er mer Dans greie.
Jeg vet at dette har vært en prøvelse,
men jeg trenger en siste innsats fra dere begge.
Det er ingen tvil om at de imploderte.
Når vi finner ut hvordan,
bærer vi kronen.
Gå og forhør dem, mine herrer.
Begynn med denne lille engelen om det går.
Jeg vil vite hvordan han falt.
Jeg vet ikke hva dere vil med meg.
Bare fortell din versjon av det som skjedde.
Vi kan ta av de der.
De er et overdrevent sikkerhetstiltak uansett.
På grunn av det jeg gjorde?
-Ja, Rafael. -Det er Raf.
Folk kaller meg Raf.
Fortell om den første dagen, Raf.
Jeg husker at jeg ikke kunne navnene.
Jeg har aldri vært flink til det.
Kanskje fordi ingen husker mitt.
Men...
På dag én visste jeg bare det grunnleggende.
Det var to bestevenner fra Florida.
Josh, som jeg visste navnet på fra skolen.
Den smarte med de stilige klærne.
Lacrosse-spilleren.
Emo-gutten med brillene.
Og stebroren hans, Seth.
Av en eller annen grunn...
...fikk jeg med meg navnet hans.
Og han i treningsdressen,
som hatet moren sin.
Flott, mor. Kjempegod idé.
Bare send meg
til en jævla gutteklubb i villmarken med...
"Kanskje det blir gøy", sa hun. "Kanskje du lærer noe."
Kanskje jeg lærer hvordan det føles å nesten drukne.
Kanskje jeg lærer hvordan det er
å få et tonn med vann i nesen.
Kanskje jeg lærer hvordan det er å hate deg oppriktig og intenst,
din jævla fitte!
Faen!
Beklager, men det var morsomt.
"Jævla fitte!"
Du.
-Går det bra med deg? -Nei.
-Kom an, Henry. Ikke nå. -Hva?
Vi er fortapt, døde eller bortrykket. Ingen har det bra.
Jeg omformulerer. Går det bra med deg etter forholdene?
Hvorfor gjør du det der?
Hva da?
Gråter.
Det er greit. Det er faktisk sunt.
Jeg synes det burde bli mer normalisert.
Herregud! Hvem kom sammen med han her?
Er han alltid sånn?
-Jeg vet ikke. -Vi er i forskjellige vennegrupper.
-Hei, Raf. -Samme det.
Vi har sittet i ro her for lenge.
La oss slutte å gråte og få ut fingeren.
Hva var det du het igjen?
Han kommer til å si at det er Kirin, men han er en skikkelig Chad.
-Ikke begynn, Taylor. -Litt historie der, altså.
Kirin, kan vi la Josh være Josh en liten stund?
Vi har alle blitt kastet inn i dette marerittet.
Vi bør normalisere alle slags reaksjoner.
Om du vil kalle moren din en fitte, så gjør det.
Jeg trengte det. Hun suger.
Kan vi slutte å snakke og begynne å gå?
-Gå hvor da? -For å lete etter ting.
Øde øyer eksisterer ikke engang. Vi har funnet alle sammen.
Det er sant.
Alle disse øyene eies av rike fyrer med Illuminati-penger.
Alle sammen, reis dere!
Hvorfor gjorde jeg det han ba om?
Det er kaptein pappa-stemmen. Kan ikke kjempe mot den.
Jeg har hatet ham siden mellomtrinnet, og jeg reiste meg.
Noen kommer så klart og redder oss,
men hvis det er et digg hotell rett rundt hjørnet
og vi er for late til å sjekke,
kommer vi til å føle oss som idioter.
Så vi deler oss opp, går i forskjellige retninger
og sender noen tilbake hvis vi finner noe.
Alle herfra og bort, dere er en gruppe.
Jeg mener...
Herfra og bort. Dere andre er sammen med meg.
Kom igjen.
Det skjer fortsatt. Han er som en traktorstråle.
Går det bra? Stiger humøret igjen?
Ja, det stiger skikkelig.
Jeg får alltid en slags rus av å gråte.
Bra.
Jeg hater å ta imot råd fra en trippelsifrer...
-En hva da? -Beklager,
det er bare noe jeg sier når noen bare har fått...
...tre sifre i poengsummen på SAT-prøven.
Takk for at du lo. Beklager.
Jeg vet at det er selvtilfreds og slemt, men poenget er at han har rett.
Hvis vi sitter her og grubler, kommer det bare til å knekke oss,
så kom igjen, så kommer vi oss raskt vekk herfra.
En uke.
Det har gått en uke, og... Jeg vet ikke.
Det føles ikke riktig.
Det er så tungt uten henne.
Og det virker som om Rachel ikke føler annet enn smerte nå.
Og imens er jeg her med deg, og det er som om...
Som om hva da?
Jeg vil høre deg beskrive det.
Som om jeg svever, som om jeg er svak,
men jeg liker det.
Som om jeg er...
...høy på alle rusmidlene de advarte oss om på skolen...
-Nok søtsuppe nå. -Du ba om det.
Jeg erter bare.
Og forresten...
Jeg er også lykkelig.
Men skyldfølelsen...
Hva skal vi gjøre med den?
Har du snakket med din venn Gud om det?
Jeg har ikke drevet så mye med det i det siste.
Å be.
Hva tror du Han ville ha sagt?
Vær takknemlig for det gode.
Han er der for å hjelpe oss gjennom resten.
Amen, for faen.
Det irriterer meg å si dette.
Det vil alltid irritere meg å si dette til en skjønnhetskonkurransevinner.
Det er så selvfølgelig.
Du er så vakker.
Hvorfor blir jeg ikke sterkere?
Alt jeg gjør, er å løfte ting, og jeg spiser så å si paleodiett.
Kanskje alt kommer på en gang,
og da kommer musklene dine til å sprenge skjorten din, som med Hulken.
Naturkreftene har krympet hjernen din.
-Det blir bra her. -Ja.
Den siste delen.
Ja.
Jeg vet at dette ikke hjalp sist gang,
men vi kan ikke gå innover på øya uten å legge igjen spor.
Dette og signalbålet burde holde.
Hva betyr "SOS" igjen?
Jeg føler at jeg burde vite det, men jeg kommer ikke på det.
Vet du hvem som hadde visst det?
Apropos... Det er min tur å se til henne.
Hei. Er det greit om jeg setter meg?
Det er på tide med en ny forbinding. En wrap.
Hva om jeg begynte å beatboxe?
Du vet, R-A-P?
Hva om jeg var en sånn drittsekk som syntes det ville vært en god vits?
Men jeg ville aldri gjort det mot deg.
Ikke noe Patch Adams-tull.
Det betyr også at jeg må være ærlig med deg.
Etter sju dager burde hevelsen ha gått mer ned.
Og det hjelper ikke å være på denne stranda.
Du får mye sand i det.
Vi går videre i dag, Rachel.
Og du må bli med oss.
-Tingene hennes også, de blir... -De blir her.
De må bli her.
I tilfelle hun kommer tilbake.
Martha.
Du har holdt noe skjult for meg.
Jeg samlet sammen noen av tingene våre, og jeg fant denne i kofferten din.
Dette er litteratur. Jeg har bare skumlest,
men den er bedre enn Jeffs våte bleie av en bok.
Den har korte setninger,
noen soveromsscener til den pornografiske minnebanken,
hvis hun trenger sånt igjen.
Det er strandlektyre.
Vi har ordentlig strandlektyre,
og så skal vi forlate den jævla stranda.
Beklager. Jeg glemte den helt.
Går det bra?
Kan jeg spørre deg om noe?
Har du lagt merke til noen nye vibber mellom noen av folkene her?
Mener du de depressive vibbene
i retning høyre? For jeg synes Rachel har god grunn...
Nei. Jeg mener ikke dårlige vibber. Jeg mener...
Glitrende vibber.
Som...
...mellom to personer som kanskje er mer enn venner?
Shoni.
Shelby og Toni.
Visste du det ikke før nå?
-Det har foregått i en uke. -En uke?
Så du dem ha sex i skogen?
Jeg burde ha visst det.
Jeg så etter dem. Ville ha hjelp til å pakke.
Normalt lukter jeg orgasmer langveis fra. Kanskje jeg har tette bihuler.
Hva er det?
Ingenting. Det er bare...
Ved. Til signalbålet, slik du ba om.
Det er perfekt.
Konseptuelt. Jeg trodde du ville ha samlet mer.
-Du har vært borte i en time. -Er du arbeidslederen min?
-Tar du tida på meg? -Du.
Hvorfor bryr du deg om hva jeg gjør?
Fordi jeg... savner deg.
Blant annet.
Jeg er her. Jeg har ikke dratt noe sted.
Jeg vet at du ennå leter etter den.
Jeg kan ikke la være, Fatin. Den gropen, den...
Bare slik kan jeg vite at jeg ikke er fullstendig...
Leah, det er en luftspeiling.
-Hvor skal du? -Jeg... Det er ikke det.
Jeg vil prøve igjen.
Gjøre et mindre patetisk forsøk på å samle ved.
Prøve å redde ansikt hvis det går.
VÆR ØM
-Redd? -Nei.
Jeg vet ikke.
Galskapen ved alt dette kommer i bølger.
Gjør meg sjøsyk.
Jeg har reisesyketabletter hvis du trenger.
Snilt av deg, men jeg mente det ikke bokstavelig.
Jeg mente det åndelig.
Dessverre er ikke villmarken noe for meg.
Den er ikke et kraftgivende miljø for meg,
og moder jord er bare ikke min muse.
Frost, Tennyson og Keats, hun er dama deres.
Og som med alt annet har den hvite mann gjort krav på henne.
Jeg vet det. Og jeg er...
Jeg er lei meg for det.
-Er du poet? -Faen ta!
Nei, men det er den kjerringa der.
Tåa hans er sikkert brukket. Har du brukket noe før?
Jeg brakk armen i fjerdeklasse.
Jeg hadde ikke mange venner da, så jeg forfalsket signaturer på gipsen.
Terapeuten min sier det er et grunnleggende sår.
Helvete!
Jeg burde synes synd på ham, men empatibrønnen min er helt tom.
Det var Raf, ikke sant? Jeg har hørt noen si "Raff" eller "Rafe".
-Ja, det er Raf. -Ja.
Men samme det. Jeg hører alle mulige versjoner hele tida.
Ja. Men... Raf. Godt, solid navn.
Pokker! Faen ta!
Ta en pause.
-Jeg må ta en pause. -Kom igjen.
Jeg vet at det bare er en tå...
...og hvis jeg var sammen med de andre nå,
ville det kjøtthuet av en trippelsifrer kalt meg pyse.
Du brukte "trippelsifrer".
Ja, det er bra. Fengende.
Har du noe i medisinskapet ditt for dette?
Ja. Jeg har alt for dette.
Ibuprofen eller paracetamol?
Begge?
Hvis du vil gå tilbake, kan du gjøre det.
-Ingen trenger å spille helt. -Mener du det?
Jeg ville bare ha sinket dere.
Ja, det er helt opp til deg.
Takk. Jeg mener det.
Det er i orden.
Dere.
Lykke til.
Greit.
Jeg er ikke sikker på dette nye stedet.
Jeg liker ikke trær engang.
Folk tror at de er fredelige og åndelige,
men for meg er de bare jævla gamle.
Hvorfor forlot vi stranden igjen? Dette føles som vanvidd.
Vi kommer oss vekk fra solen og vinden, det blir varmere om natten...
Og vekk fra der vi mistet henne.
Det blir bra for oss alle.
Marty, jeg har en bra soveplass til oss her borte.
Går det bra?
Tenker du på Nora, eller...
Nei.
Hva er det da?
Vi har sovet sammen i årevis
og ikke drept hverandre ennå.
Kom igjen, hvil deg.
Jeg tror jeg vil sove alene.
Jeg blir varm, og det er så trangt.
Jeg vil ikke gjøre det klamt for deg.
Så jeg sover bare der borte.
Greit.
Men du må gjerne gi plassen min til noen andre.
Shelby, for eksempel.
Så du vet det?
Jeg skulle si det. Jeg fant ikke rett tidspunkt.
Det gjør ikke noe, Toni.
Så det er greit for deg?
Helsike!
Vet dere hvor øksen er?
Jeg la den i den haugen med ting som Leah skulle ta med.
-Hun skulle vært tilbake. -Tror dere det går bra med henne?
Ja.
Hun vet bare ikke når hun bør gi seg.
Jeg foreslår at vi går tilbake.
Dette er åpenbart en ødemark.
Vi kommer til å finne noe.
Ikke før dagslyset forsvinner.
Hva er den greia du gjør med fingrene?
Sjekker tiden til solnedgang. Hver finger er 15 minutter.
-Hva er du, en speider eller noe? -Ja.
Jeg sluttet da jeg gikk i niende.
Jeg ville noe annet, estetisk sett.
Du sier ikke det.
Jeg liker ikke å være enig med testosteronbomba her borte,
men jeg tror vi finner noe.
Vi kommer sikkert snart til et hus som kunne vært i Architect's Digest.
-Eid av en millionær. -Det håper jeg ikke.
Hva mener du, Damien?
Jeg tror han heter Henry.
Jeg tror vennen din bare trakk
en parallell mellom meg og Antikrist-gutten fra The Omen.
Men jeg har ikke lyst til å snuble over hjemmet til en rik eneboer.
-Hvorfor ikke? -Han kommer til å drepe oss.
Tenk på det.
General Zaroff i The Most Dangerous Game, Poe Dameron i Ex Machina.
Dracula.
Å drepe inntrengere er greia deres.
Dracula er ikke milliardær, han er vandød.
På grunn av inflasjon er han faktisk det.
Penger og isolasjon har gjort dem
om til blodtørstige eksentrikere.
Som fremtidig milliardær liker jeg ikke at du kritiserer oss.
Vi har noen bra folk.
Melinda Gates.
Pappa Warbucks.
Mr. Peanut.
Han er en jævla gentleman. Han løfter alltid på hatten.
Er han milliardær, eller har han bare monokkel?
Kan dere bare holde topp og begynne å se etter ting?
-"Opp". Det heter "holde opp". -Samme det.
Da går vi tilbake igjen, tapere.
Etter at jeg har pisset.
Jeg må også tisse.
Takk skal du ha.
Takk for privatlivets fred. Snilt av deg.
Ja.
Spørsmål.
-Svir det når du tisser? -Nei.
Må ha forslått den på et tidspunkt.
Eller kanskje jeg var ute i vannet for lenge, og nå har jeg...
-...saltvannspikk. -Ja, det er nærmest en dødsdom.
-Mener du det? -Nei, saltvannspikk er ikke en ting.
-Men livet er det. -Hva er livet?
En dødsdom.
Hva?
Jeg har ikke noe å tørke den med.
Du må komme over det.
Jeg kjenner ingen andre som ikke kan riste eller la den være.
Greit, la meg se om jeg har noe.
Prøv den. Publix-kvittering.
-Hva gjør jeg med den nå? -Herregud. Bare la den ligge her!
Bevar for ettertiden at mamma sendte meg for å kjøpe kattemat og lyspærer.
Jeg tror du mistet denne müslibaren.
Søren, jeg glemte at jeg hadde den.
Når det gjelder denne og annen mat som vi har,
så holder vi det skjult foreløpig.
Ja, jeg vet det.
Vi blir hentet med helikopter når som helst,
men hvis vi ikke blir det, må vi passe på oss selv.
Se på de overklasseguttene.
Tror du de vet hvordan man rasjonerer?
Nei.
Vi må spare litt til oss.
Du bør passe på den.
Ikke gjør det.
Beklager, jeg bare...
Jeg gikk bare på autopilot.
Jeg samler alt jeg ser til den nye leiren.
Jeg er...
Jeg er på din side, forresten.
Jeg vet ikke om vi burde flytte på oss.
Det er som om vi godtar at dette er livet vårt nå,
at hjemme ikke er der ute, men...
...noe vi må lage her.
Hvorfor sitter vi så fast
i begrepet aksept?
Er det ikke bare et synonym for å gi opp?
Jeg vil ikke gi opp, Rachel.
Dette hjelper kanskje ikke, men...
Jeg tenker på henne.
Jeg tenker på henne hver dag.
For eksempel...
Var det hennes idé å komme?
Husker du hvordan hun hørte om det?
Var det skolen, foreldrene deres, eller...
Eller var noen andre involvert?
Jeg forstår ikke hvorfor du spør.
Bare prøv, Rachel. Prøv å huske
hvordan hun fikk vite om det og hvorfor hun kom.
Hun var redd.
Og hvordan fikk hun vite om det?
Hun var redd for at jeg...
At jeg skulle dø og at hun...
Men hvordan hørte hun om retreatet?
Det var derfor, ok?
-Tenk, Rachel. -Det var derfor.
Det var derfor.
Hun ville dette for min skyld.
Hun prøvde å redde meg fra meg selv, og...
Nå er hun borte, og det er min feil.
Hun er borte, og det er min feil.
-Hvordan brakte hun deg hit? -Hun er borte, og det er min feil!
-Hun er borte! -Rachel, du må fortelle meg det!
-Rachel... -Er du fornøyd?
Hun er borte, og det er min feil! Var det det du ville vite?
Hun er borte, og det er min feil!
Hva faen var det?
Jeg måtte finne ut hva hun visste.
Du har en jente som sliter, og så gjør du det verre?
Hva er i veien med deg?
Ta de vrangforestillingene og teoriene dine
og begrav dem!
Og hvis du lar dem komme nær Rachel igjen,
dreper jeg deg.
Noen realiteter er for vanskelige å slippe inn.
For redselsfulle,
for stygge,
for store.
Da vi først kom dit,
ville ingen innrømme hvor livredde vi alle var.
Det sank ikke helt inn før...
Ikke en voldsom rekognoseringssuksess.
Vi finner noe.
Kanskje de andre har gjort det alt.
De er tilbake.
Hva faen?
Fy faen. Herregud.
Faen. Pokker.
Faen.
DJ.
-Ja. -Hvordan trodde dere det hadde skjedd?
Vi visste ikke.
Vi tenkte at han gikk for å tisse,
gled på en stein og ble tatt av strømmen...
Tatt av strømmen og...
Jeg vet ikke, men...
Det forfølger meg.
Som mange andre ting som skjedde på den øya.
-Jeg forstår ikke hvordan det skjedde. -Tidevannet var voldsomt.
Han må ha blitt truffet av en brenning og blitt angrepet av noe.
Faen. Naturen er ikke til å spøke med.
-Hva skal vi gjøre med ham? -Vi kan ikke la ham ligge her.
Da kommer alle rovdyrene på øya for å ta ham.
Og deretter oss.
Vi kan ha en marinebegravelse,
som med noen av marinevennene til faren min.
Til sjøs, altså.
Absolutt ikke.
-Der den tingen som spiste ham er? -Dere, jeg tror Bo har rett.
Det er vanvittig.
Hvis vi tynger ham ned og holder ham nær oss,
er vi trygge.
Osama Bin Laden ble gravlagt til sjøs.
Hvem bryr seg om det nå?
Hvem melder seg som kistebærer?
For hvis det er noe der ute som kan fjerne et ansikt...
Da vil ikke jeg.
Jeg kan gjøre det.
Men ikke alene.
Raf, er du med?
Ja.
Han valgte meg.
Jeg vet ikke hvorfor, men han valgte meg.
Til å gå ut i mørket med ham,
og jeg likte det.
Det er varmere i den nye leiren.
Fin atmosfære også. Martha har utført et renselsesrituale.
Men jeg er ikke her for å tvinge deg bort herfra.
Har du behov for å bli, så blir du.
En skolerådgiver ga meg en gang en brosjyre
om de såkalte fem stadiene av sorg.
Fornektelse, forhandlinger og så videre.
Skikkelig tåpelig.
Jeg brukte brosjyren til å få en edderkopp ut av huset,
og så kastet jeg dritten i søpla.
Det kan ikke være bare fem.
Når du mister noen,
føles hvert sekund som en ny krets av helvete.
Så det jeg tenker, er at
det antallet sekunder av livet ditt vedkommende er borte,
så mange er det.
En milliard små, jævlige stadier.
Så jeg skal ikke mase på deg.
Hvor mye tid du trenger, er ikke opp til meg.
Jeg håper bare at du synes det er greit med selskap,
for jeg lar deg ikke bli her alene.
Kan du noen bra leker
som vi kan fordrive tiden med?
Miss Mary Mack.
Jeg kan ikke den.
Miss Mary Mack, Mack, Mack
Helt kledd i svart, svart, svart
Med knapper i sølv, sølv, sølv
Er ikke det en klappelek?
Du tuller med meg.
Litt moro på min egen bekostning.
Jeg skal si deg hva situasjonen er.
Jeg klarer ikke å gå videre.
Jeg kommer ikke til stadiet etter denne følelsen.
Jeg er bare...
Jeg er bare utslitt.
Og selv om det er snilt av deg,
så vil jeg ikke at du skal passe på meg på den måten.
Det var alltid hennes greie.
Og jeg er ikke klar til å la noen andre fylle den rollen.
Kommer du?
Dette er en oppgradering, ikke sant?
Jeg vet at det er det,
på omtrent alle måter, men noe føles feil.
Ja. Det er som om søvnhøyttaleren vår
har byttet fra havlyder til skogaktig atmosfære.
Jeg liker det ikke så godt.
Jeg synes bare det er annerledes.
Jeg vet hva det er.
Herregud, jeg glemte det nesten.
Vi mangler noen.
Der er han.
Velkommen hjem, Marcus.
Det var nære på.
Beklager, vennen. Det går bra.
Du kommer til å klare deg.
Vi kommer alle til å klare oss.
Herregud, det håper jeg.
-Hva heter hun? -Hva?
Jeg har sett sånne armbånd før.
Hvis det er krok på, betyr det vel at du har kjæreste?
Dette? Ja, det er teit. Jeg vet det.
Det er som en giftering for dumme unger.
Jeg synes det er ganske kult. Det tror jeg du også gjør.
Her, noe å varme deg med.
En genser og en øljakke.
Det er ikke en øl, men du skjønner greia.
Skylt inn på land fra vraket, antar jeg.
"Denne tilhører Josh Herbert."
Moren hans er glad i ham.
Nei, trolig husholdersken.
Jeg bør si til Marisol at jeg tilhører Josh nå.
Er det Marisol hun heter?
Jeg har også en kjæreste. Julia.
Jeg sa jeg skulle sende postkort,
men det må nok bli flaskepost.
Men sånn seriøst... Går det bra med deg?
Du spør ofte folk om det.
Ja, det er på en måte greia mi.
Julia sier at jeg er som en førskolelærer i Nord-California.
Jeg synes det er kult.
Så, går det bra?
Ikke egentlig.
Og med deg?
Nei.
Men jeg setter min lit til at
"det som ikke dreper deg, gjør deg sterkere".
Jeg er ikke...
-Du er ikke hva da? -Sterkere.
Men du har forandret deg.
Det må du da innrømme.
Hvordan da?
Du er ikke en snill, stille, liten katolsk gutt fra Tijuana.
Jeg sier ikke at
du ikke er det lenger,
men bare at det er forskjeller.
Det jeg hater...
...er at man ikke kan kontrollere det.
Hva man blir til.
Vi begynte alle å ville være ting.
Sterk.
Elsket.
Trygg.
Mektig.
Inkludert.
Sett.
Å være sammen med noen.
Å være som noen.
Vi ville være alt det.
Vi ville være menn.
Men sannheten er...
...at noen av oss var i ferd med å bli monstre.
Liker du det ikke?
Jeg drikker ikke noe særlig.
Du kan helle den ut for DJ.
Vi har nærmest hypotermi på grunn av ham,
men det er en fin gest.
Vi gjør det.
-For DJ. -For DJ.
Hei.
Var det så fælt som du trodde det ville være?
Svar når jeg stiller deg et spørsmål.
Greit.
Det var mye fælere enn jeg kunne ha forestilt meg,
og jeg kan ikke tro at du utsatte meg for det med vilje.
Slik er syndens lønn, Devon.
Dra til helvete.
Jeg kan ikke tro hvor utakknemlig du er.
Etter det du gjorde og trådene jeg trakk i...
Hvilken del av "dra til helvete" forsto du ikke, mamma?
Vet du hva? Jeg rotet det til noe jævlig.
Jeg er en drittunge. Jeg er det.
Som ikke vet nok om verden eller meg selv
til å ikke ødelegge ting innimellom,
og det lever jeg med hver dag.
En person er død på grunn av det jeg gjorde.
Men du,
du er et voksent menneske som ødelegger disse ungdommenes liv,
og ikke ved et uhell.
Du planla dette.
Og du nyter det.
Jeg er kanskje mislykket.
Men du er en jævla psykopat.
Takk for at du var en lagspiller i dag.
Vi henter deg inn igjen en gang,
kanskje allerede i morgen,
så vær forberedt på det.
Ha det bra.
Ikke skrik.
TIL VÅR ELSKEDE JAMIE
Tekst: Stine Ellingsen
Kreativ leder Gry Viola Impelluso