Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Det skjedde plutselig.
Hun hadde ringt oss om hun ikke følte seg frisk.
Hun trodde sikkert du var opptatt, derfor sa hun ikke noe.
Bestemor har alltid vært sånn. Du vet vel det?
Daisy. Legger du skylden på…
…meg for dette?
Egentlig ikke, men jeg tror bestemor hadde villet sett deg oftere.
Hun må ha villet tilbringe mer tid med deg.
Fordi bestemor var så glad i deg, mamma.
Hun mistet sin egen mor da hun var liten.
Brev?
Det er brevene bestemor fikk fra oldemor etter hun døde.
Brev fra en som var død?
Hun spurte en dukke om å skrive så bestemor skulle få brev hvert år
på bursdagen sin, selv etter hun var borte.
En dukke? Finnes det dukker som kan skrive brev?
For lenge siden laget en person en skrivemaskin til sin blinde kone.
Han kalte maskinen en autominne-dukke.
Etterpå begynte man å kalle kvinner som jobbet som skribenter for "dukker".
-Skribenter? Skriver de brev for deg? -Ja.
På den tiden var det mange som ikke kunne å lese og skrive.
Senere lærte flere seg å skrive, og telefoner ble vanlige.
Færre sender brev nå. Den jobben finnes vel ikke lenger i dag.
På den tiden, når folk ville skrive noe spesielt eller vanskelig,
ba de en dukke om å gjøre det.
Bestemor satte pris på brevene.
Jeg skjønner.
Vi må gå tilbake. Pasientene våre venter.
-Ja. -Du også, Daisy.
Jeg blir her litt lenger.
Bestemor blir vel ensom uten noen her etter begravelsen?
Daisy…
Kan du ikke bare gå, mamma?
Du har alltid prioritert jobben før familien.
Det er ikke sant.
Jeg bryr meg veldig om bestemor og deg!
Kom, jeg sender deg til stasjonen.
Daisy, vi kommer tilbake etter jobb.
Bestemor. Jeg sa noe slemt til mamma igjen,
selv om jeg vet at mamma har en krevende jobb.
"Ann, gratulerer med 8-årsdagen."
Kanskje skjer det triste ting og du føler deg overveldet akkurat nå.
Ikke gi opp håpet.
Kanskje er du trist og har lyst til å gråte,
men ikke glem dette:
Mora di er kjempeglad i deg.
Ann, gratulerer med 10-årsdagen.
Du må ha vokst mye nå,
men du liker sikkert fortsatt å lese og danse.
Har du vokst fra gåter og insekter?
Gratulerer med 18-årsdagen.
Nå er du voksen.
Er du forelsket?
Jeg kan ikke gi deg råd om kjærlighet,
men jeg sikker på at den du velger er en fantastisk person."
Gratulerer med dagen, Ann.
Nå har du levd i 20 år. Det er utrolig.
Husk at selv voksne har lov til å klage av og til.
Når du er trist, husk at jeg er her med deg.
Ann.
Jeg kommer alltid til å passe på deg.
Ann.
Fikk hun et slikt brev
hvert år på bursdagen sin?
Oldemor må ha vært bekymret for bestemor.
Et avisutklipp?
Hvem er dette?
Brevene ble skrevet av en dukke som var veldig berømt på den tiden.
En gang skrev hun et kjærlighetsbrev for en prins.
Hun skrev også teksten til en opera for en populær sanger.
Hun skrev til og med et teatermanus for en berømt dramatiker.
Hun jobbet for et postselskap i Leiden,
men hun sluttet da hun fylte 18 år.
Etterpå hørte man ingenting om henne.
Navnet på den dukken var…
VIOLET EVERGARDEN
Jeg fant henne på nordfronten. Hun har ikke et navn.
Hei, si hallo.
Du kan ikke behandle et barn sånn!
Gil, hun er ikke et barn.
Hun er et våpen.
Bare et krigsverktøy.
Er det greit om jeg gir deg et navn?
Violet.
Jeg tror du vil like navnet når du blir eldre.
Ikke vær et verktøy, vær en person som passer til navnet sitt.
Violet Evergarden.
Kom frem.
Forfatteren av årets hymne til havet
skal nå presentere hymnen for årets havgudinne, fru Ilma Felice.
Hymnen til havet var kjempebra, Violet.
Det stemmer. Du må ha jobbet hardt med den.
-Violet. -Ja.
Det var ikke som et vanlig brev.
Havet er endeløst og hjemmet til mange akvatiske organismer.
Det er enormt og vakkert,
men det har verken bragder, status eller personlighet.
Det var vanskelig å prise det.
Å ja. Vel…
Greit! Jeg skriver den neste år!
Du kan ikke skrive havets hymne med mindre du blir valgt.
Jeg skal skrive masse gode brev fra nå av,
så velger de meg! Ikke sant, Violet?
Ja. Jeg håper de velger deg.
Jeg fikser det.
-Ja. -Violet Evergarden.
Ordføreren og ordførerens kone.
Violet. Dette er Leidens ordfører og kona hans.
Så hyggelig å treffe dere.
Jeg reiser hvor dere vil for å oppfylle ønsket deres.
Autominne-dukke, Violet Evergarden, til deres tjeneste.
Så vakker du er. Du likner på en dukke.
Ja. Jeg har hørt mye om deg.
Det var jeg som anbefalte at du skrev hymnen
til havets takkefest.
Eden du skrev for kong Damian
fra kongeriket Flugel, etter du skrev kjærlighetsbrevene…
De var vakre,
akkurat som du er.
Da jeg skrev eden til kroningen,
forvandlet jeg bare visjonene og ønskene til kongen til ord.
Selv om du beskrev meg som vakker,
er det ingen sammenheng mellom meg og ordene jeg skriver.
Ikke vondt ment.
Violet, for å si det på en annen måte…
For å si det på en annen måte, så gir jeg deg et kompliment.
Nå er du en dukke, men før det
var du en soldat som reddet Leidenschaftlich.
Jeg reddet ikke Leidenschaftlich.
Det var soldatene som kjempet for landet.
Krigen krevde også mange liv.
Jeg tok også mange liv.
Derfor…
…er jeg ikke en person som fortjener å bli priset.
-Skal vi spise? -Jeg har lyst på yakisoba.
-Prøv noe annet for en gangs skyld. -Greit.
Violet.
-Erica. -Det var lenge siden.
Du ser godt ut!
Ja. Direktør, det var lenge siden.
Trivdes du som dramatikerens assistent?
-Den samme som Violet skrev for? -Ja.
Jeg presenterte Erica for ham etter vi så teaterstykket hans.
Jeg ba om å få bli lærlingen hans.
Han skriver og skriver om ting hver dag.
Det er vanskelig å holde tritt,
men jeg lærer mye.
Vil du ha yakisoba?
Benedict, vi prøver å prate her!
Ikke snakk sånn til meg. Du er så slem.
Vil du gå rundt på festivalen med oss?
Dessverre. Takk for invitasjonen,
men vi har øving for et teaterstykke som åpner neste måned.
Har du skrevet manuset?
Ja. Det er et lite stykke som spilles på samfunnshuset,
men dere må komme.
-Jøss! -Jeg må gå nå.
Vi sees senere.
Greit.
Når du virkelig ønsker deg noe, går det i oppfyllelse, ikke sant?
Noen ønsker går aldri i oppfyllelse.
Hva gjør man med dem?
Jeg må også gå. Jeg har mye jobb å gjøre.
Du kan ta fri i dag. Det er festival!
Nei. Det ødelegger arbeidsplanen jeg har laget meg.
Jeg går tilbake nå.
Major.
Major?
Redd deg selv.
La meg være igjen. Du må løpe.
Jeg nekter å la deg dø!
Stopp!
Du må leve.
Violet.
Du må leve.
Vær fri.
Fra hjertet mitt.
Jeg elsker deg.
Kjære major Gilbert.
Jeg hadde også en flashback om deg i deg.
Samme hva jeg ser, og samme hva jeg gjør,
er minnene mine knyttet til deg.
Etter hvert som tiden går og fortiden blir fjernere,
føles minnene om tiden vi tilbrakte sammen fortsatt så levende.
Du var ved min side.
Når jeg ikke greide å gjøre noe, lærte du meg å leve.
Du ga meg ordene…
…"jeg elsker deg"…
…for første gang.
Derfor skriver jeg til deg igjen.
Jeg håper du får dette brevet en dag,
og jeg håper at ønskene mine går i oppfyllelse.
Det blir tre corse i vekslepenger.
Tusen takk.
Den veier 1,2 leib. Det blir 11 corse.
Hallo. Dette er CH Posttjenester.
Jeg reiser hvor du vil for å oppfylle ønsket ditt.
Autominne-dukke, Iris Cannary, til din tjeneste.
Ja. Hun er her.
Takk for at du ventet. Dukken du vil ha
er fullbooket de neste tre månedene.
Kan jeg hjelpe deg?
Jeg skjønner.
Jeg forstår.
Jeg reserverer henne tre måneder fra i dag.
Ja. Det stemmer. Farvel.
Iris. Ikke ha den holdningen overfor kundene.
De ser ikke holdningen min over telefonen.
Man hører følelsene i stemmen.
Jeg skjønner.
Du har vel også mange reservasjoner?
Ikke så mange som deg, Cattleya.
Fortsetter det sånn, kommer jeg aldri høyere enn tredjeplass.
Takk for innsatsen din.
Direktør. God ettermiddag.
Det har vel vært en travel uke? Jeg håper du får hvilt deg i helgen.
Jeg skal på forretningsreise i helgen.
Jeg skal på revisjonsmøtet for handelstraktaten med Gardarik.
Det stemmer.
Jeg skal på festen til borgermesterens kone.
Jeg skal se etter nye kunder.
Dere jobber så hardt.
Jeg har begynt å spille tennis. Jeg vil ha noen å spille med.
Føler du ikke stresset?
Vi må jobbe mens vi ennå kan det.
En dag vil folk slutte å sende brev på grunn av den grusomme tingen der.
Snart er de ferdige med radiomasten.
Når det skjer, får alle egen telefon.
Du har rett.
Mye kommer til å forandre seg.
Postselskapet vårt vil også forandre seg.
En dag vil dukkenes jobb være gammeldags
og umoderne, og den vil forsvinne.
Derfor må vi jobbe nå mens vi kan jobbe!
-Violet, skal du også på festen? -Nei, jeg…
Ikke tving meg til å ta med meg rivalen!
Nei. Jeg vil ikke at du skal gjøre det.
Jeg har lagt mine egne planer.
Ok!
Hva var det? Følg med på serien!
Jeg hadde gjort det om jeg spilte med ei jente,
men i dag er det bare deg.
Alle er så opptatt. Selv Violet takket nei.
Det er fint at hun har planer for en gangs skyld,
men det er fint å ha henne med.
Da får jeg oppmerksomhet fra jentene.
Når jeg leverer posten, spør folk: "Er du fra CH Posttjenester?
Der ei dukke som heter Violet jobber? Introduser meg for henne."
Ikke bruk Violet til dine egne skitne formål!
Men…
Jeg lurer på hvor hun dro.
Du er så overbeskyttende.
Kaptein.
Så det er du som legger igjen blomster til mora mi hver måned.
Jeg burde kommet i morgen, på årsdagen for dagen hun døde,
men da kommer kanskje andre slektninger.
Har jeg gjort noe galt?
Nei, men du trengte ikke å komme helt hit.
Du har fri i dag.
Jeg kunne komme fordi jeg har fri.
Gjør du det på hans vegne?
Jeg gjør ikke det på majorens vegne.
Jeg kom hit fordi jeg ville det selv.
Hvor mange år er det siden krigen sluttet?
Du forstår vel? Han er ikke…
Du må glemme Gilbert.
Jeg greier ikke å glemme ham.
Jeg kommer aldri til å glemme ham så lenge jeg lever.
Hei!
Violet.
Nei, det er ikke en fiol. Det er en stemorsblomst.
Jaså. Du vet mye.
Hvis jeg aldri ser ham igjen…
"Jeg kan ikke glemme ham."
Sløyfen min.
Hallo. CH Posttjenester.
-Får jeg snakke med en dukke? -Jeg er en dukke.
Jaså? Jeg har en jobb til deg.
Kan du komme hjem til meg?
Vi har stengt i dag.
Er det sant? Jeg skjønner.
Etter stemmen din å dømme er du ganske ung.
Hva har alder med brevskriving å gjøre?
Drar ikke dukker dit du vil? Var det en løgn?
-Nei, det er ikke løgn. -Så kom hit!
-Hvem er det? -Jeg er dukken fra CH Posttjenester.
Kom inn!
Unnskyld meg.
Hyggelig å treffe deg.
Jeg reiser hvor du vil for å oppfylle ønsket ditt.
Autominne-dukke Violet Evergarden, til din tjeneste.
-Du kom faktisk. -Jeg kom som du ba meg om.
Du ser ung ut. Er du klar?
Jeg skal gjøre mitt beste.
Yuris!
Bror! Vi er her!
-Vi kommer inn! -Bare vent litt!
Gjem deg! Skynd deg!
Skynd deg!
Bror!
-Yuris, var det noen her nettopp? -Nei.
Jaså? Jeg trodde jeg hørte noen snakke.
Hvordan føler du deg?
Slutt å spørre meg om det samme hver dag.
Går det bra?
Da ville jeg ikke vært her.
Unnskyld.
Bror!
Jeg skal lese eventyrboka mi for deg!
Jeg leser ikke eventyrbøker. Det er så dumt.
Broren din føler seg ikke så bra.
Det er ikke bare det.
Jeg har operert tre ganger og vært på sykehuset i et helt år.
Yuris. Lucas sa at han ville komme på besøk.
Han vil treffe deg.
Jeg vil ikke treffe ham.
-Hvorfor? Dere sto hverandre så nær… -Jeg sa at jeg ikke vil treffe ham!
Hva er dette?
Den er gammel.
Ikke rør den! Idiot!
Den tilhører noen
som besøkte personen på naborommet.
Jeg passer på den.
Så… Jeg er trøtt!
Unnskyld. Vi går oss en tur.
God idé. Legg deg og sov.
Vi kommer tilbake.
Unnskyld.
Kan jeg komme frem nå?
Kan du fortelle meg hvorfor jeg måtte gjemme meg?
-Unge mester. -Du kan kalle meg Yuris.
Greit, Yuris.
Jeg vil skrive noe uten at mamma, pappa og broren min vet om det.
Et brev?
Ja. Brev til alle tre.
Jeg vil at de skal lese dem når jeg er borte.
Du må passe på dem en stund etter du er ferdig.
-Ikke sende dem med en gang. -Ja.
Vet du hva jeg mener? Kan du gjøre det?
Det er ikke et problem.
Jeg har håndtert en liknende forespørsel før.
Hva?
Det var en jente som var litt yngre enn deg.
Mora hennes skrev brev til henne
så hun skulle få et brev fra henne
hver dag på bursdagen sin i 50 år, selv etter hun var borte.
-I 50 år. Betyr det at det var 50 brev? Ja.
Hun får fortsatt et brev hvert år.
Jeg har ikke råd til så mange.
Pengene ligger i boksen. Skriv så mange som jeg har råd til.
Hvor mye kan du skrive?
Hvis det er tre brev, kan jeg skrive rundt 20 tegn per brev.
Bare 20 tegn?
"Kjære mamma, pass på deg selv. Fra Yuris."
Det er for kort. Det kan jeg skrive selv!
Jeg vil at brevene skal få
mamma, pappa og broren min til å føle seg bedre når de har lest dem!
Yuris, det var den vanlige prisen.
-Selskapet tilbyr rabatt for barn. -Hva?
Derfor er pengene i boksen nok til å betale for brevene du vil ha.
Er det sant?
Det er sant.
Du finner det på!
Jeg fant det ikke på.
Den spesielle forskriften ble laget
så vi kan utføre pliktene våre i nødssituasjoner.
Det er nødforskriften vår.
Jeg skjønner det ikke helt,
men det høres sykt ut!
Det betyr "bra"!
Greit. Da setter vi i gang!
Hånden din…
Jeg mistet den i krigen.
Jeg lå også på sykehuset for noen år siden.
Kan du skrive brev med den?
Det tok en stund å lære å bruke den kunstige hånden, men nå går det bra.
Jeg kan til og med lage sånne bevegelser.
Du er ganske morsom.
Folk sier alltid til meg:
"Hvordan går det med deg" "Går det bra?" "Sov nå."
Du er annerledes enn mamma, pappa og sykepleierne.
Hvordan er jeg annerledes?
Folk er alltid bekymret for meg, synes synd på meg
og er overbeskyttende. Jeg er så lei av det.
Forstått. Jeg skal prøve å fjerne de tre elementene fra følelsene mine.
-Du er kjempemorsom. -Ok. Vel…
Skriv et brev til meg.
Skriv et til faren min.
Faren din?
Ja. Faren min dro i krigen. Han dro til et land kalt Leidenschaftlich.
Han sa han skulle komme tilbake snart, men han har ikke kommet tilbake.
Derfor vil jeg fortelle ham at jeg, broren min og mora mi er trygge.
Kan du skrive et brev til meg?
Vi inviterer Violet ut på middag.
Ok. Vi drar til det stedet.
Restauranten vi var på etter Violet kom hit.
Det er deg.
Kaptein Dietfried.
Oberstløytnant Hodgins. Nei, jeg bør kalle deg direktøren.
Jeg glemmer alltid at krigen har vært over i mange år allerede.
Hva vil du?
Vel…
Violet!
Kaptein.
Beklager uforskammetheten min.
-Nei, ikke tenk på det. -Her.
Er det min…
Kom du for å gi meg den tilbake?
Jeg så at du mistet den.
Så stedet Violet dro til…
Jeg dro til gravlunden der majorens mor ligger gravlagt.
Kaptein. Takk.
Ok. Vi legger fra oss tingene våre og drar og spiser!
God idé.
-Violet, bli med oss. -Ok.
Hei!
Vi har bestemt oss for å kvitte oss med båten vår.
-En båt? -Ja.
Han brukte båten mye da han var liten.
Båten har mange bøker og leker som broren min pleide å leke med.
Hvis du vil ha noe av det…
Kan jeg få det?
Det er bare søppel.
Jeg drar til stedet båten ligger fortøyd!
Jeg visste ikke at du besøker graven hennes hver måned.
-Burde jeg ha fortalt det? -Nei. Du trenger ikke det.
Du kan gjøre som du vil på fritiden din.
Skal du dra til båten?
-Jeg skal si ifra. -Jeg sa jo at du ikke trenger det!
Violet.
Skal jeg bli med deg?
Det går bra. Du kan fjerne bekymringen, medlidenheten
og overbeskyttelsen du har mot meg inni deg
-Hun sa at det går bra. -Hold kjeft og spis!
Violet har rett. Du kan ikke være bekymret hele tiden.
Selvfølgelig er jeg bekymret.
Dietfried, den drittsekken,
han bruker hullet i Violets hjerte…
Kanskje er han bra for Violet.
De kan dele minnene om majoren seg imellom.
Han utnyttet at Violet er foreldreløs, og brukte henne som et verktøy i krigen.
Er det derfor han skal holde seg unna?
Selv om han ikke er sånn lenger?
-Sier du at de bør slikke hverandres sår? -Hadde det vært så dumt?
Violet har fortsatt følelser for majoren.
Jeg er redd for at følelsene bryter henne ned om vi ikke gjør noe.
Kapteinen kan kanskje trøste henne på en måte vi ikke kan.
Hvis jeg får barn en dag, så håper jeg det blir en gutt.
Nervene mine tåler ikke en gutt!
Dette er en av bøkene han elsket.
Han spilte mange spill med faren vår.
Var denne også majorens?
Nei, den er min.
Unnskyld.
-Du trenger ikke å være så formell. -Jo.
Både du og majoren må ha seilt ut
på havet med denne båten når dere var barn.
Ja, faren vår tok oss med.
Faren min var en militærets mann, men han likte også å seile.
Det er det eneste jeg har arvet av ham.
Dette er familieblomsten vår.
Hvem bryr seg?
Hva sa du?
Det var vel det du ville vise oss?
Du ville at vi skulle se det så du kan si at vi skal bli som deg.
Bror.
-Du ville at vi skulle se at
at det er vårt eneste valg.
Bror!
Du, faren din og alle andre i Bougainvillea-familien
har ikke annet valg enn militæret.
Far, stopp! Ikke slå bror!
Jeg gjør det! Jeg vil bli som deg når jeg blir stor.
Siden jeg var så opprørsk,
hadde ikke Gil annet valg enn å høre på faren vår.
Det er min feil at han ikke kunne velge sitt eget liv,
men likevel behandlet jeg ham grusomt.
Jeg har ikke søsken, så jeg forstår ikke helt,
men jeg forstår at noen kan ha kompliserte følelser
overfor en som står dem nær.
Forstår du hva andre føler?
-Jeg prøvde ikke å være sarkastisk. -Jeg vet det.
Kan jeg beholde boka og spillet?
Ja.
Vi går.
Går det bra?
Takk.
Vi har mistet noe stort.
Både du og jeg.
Jeg er lei for forleden.
For at jeg sa at du aldri ser ham igjen, og for at jeg ba deg glemme ham.
Jeg kan heller ikke glemme ham.
Han er tross alt lillebroren min.
Ja.
Om jeg møtte ham, er det mye jeg vil si unnskyld for,
og mye jeg vil snakke med ham om.
Ja.
Så brevet til broren min.
Jeg lurer på hva jeg skal skrive til ham.
Sion er bare fem år gammel.
Kan du ikke fortelle ham hva du følte da han ble født?
Jo. Jeg var så glad da han ble født.
Han var så varm og myk, som et nybakt brød.
Men så…
Følte du at han tok fra deg foreldrene dine?
Ja.
Ble du sjalu når foreldrene dine roset ham og ikke deg?
Det stemmer.
Du syntes at han var så søt når han fulgte etter deg.
Hvordan vet du det?
Jeg har hørt om det før.
Ok. Etter du har skrevet det, skriv dette:
"Lev et fullverdig liv i mitt sted,
og vær snill mot mamma og pappa i mitt sted.
Få mamma og pappa
til å skjemme deg bort, i mitt sted."
Det ser ut som du sier ting du ikke mener,
for det du egentlig vil er at mora og faren din
skal skjemme bort deg.
Du vet alt.
Jeg har skrevet mange brev.
Ord, holdning og følelser har en utside og en innside.
Jeg har begynt å forstå at det du ser
på overflaten ikke er alt.
Av og til må du imidlertid fortelle dem
hva du egentlig føler, ellers får de aldri vite det.
Hvordan er dette?
Det er bra. Takk.
Jeg skal passe på brevene for deg.
Ja. Gi dem brevene den dagen jeg drar til himmelen.
Jeg skal be sykehuset om å informere postkontoret.
Ja.
Kan du gi meg et lillefingerløfte?
-Lillefingerløfte? -Ja. Du holder fingrene sammen.
Så sverger du på at du skal holde det du lover.
Takk.
Fingeren din er så kald. Jeg kjenner det gjennom hansken.
Jeg blir sikkert helt kald før vinteren kommer.
Likevel…
Jeg tror brevene dine vil varme
hjertene til foreldrene dine og broren din.
Jeg skal gi dere brevene dine.
Jeg har fullført plikten min.
Vent!
Jeg vil skrive ett brev til.
Er det til Lucas?
-Jeg hørte det fra under sengen. -Ja.
Hvis du fortelle ham noe, er det bedre å gjøre det nå.
Tror du det?
Ja.
Jeg kunne ikke spørre om eller si det jeg ville…
Til hvem?
Personen som ga meg "jeg elsker deg".
Døde den personen?
Jeg tror at han fortsatt er i live et sted.
Hva ville du si til den personen?
At jeg forstår litt hva "jeg elsker deg" betyr.
At du forstår? Er det alt?
Lucas sa…
…at ha ville besøke meg, men jeg sa nei.
Lucas og jeg har vært venner siden vi var små.
Vi lekte alltid sammen.
Så begynte armene og beina mine å bli tynne.
Jeg ville ikke at han skulle se meg sånn.
Jeg skal skrive ned de følelsene i et brev til deg.
Angående betalingen…
Yuris!
Jeg henter sykepleieren!
Vi skriver brevet til Lucas neste gang.
Unnskyld.
Det går bra.
Er alt dette ikke-leverbare brev?
Jeg tok over dem fra Roland.
Jeg skal returnere brevene som har kjent avsender.
Ber du meg om å hjelpe deg siden jeg er direktøren?
Ungdommer nå for tiden liker ikke å jobbe overtid.
Se så hardt jeg jobber. Jeg burde bli administrerende direktør!
Først må du studere regnskapsføring.
Hva?
En administrerende direktør må kunne regnskap.
Nå vet jeg hvordan jeg kan bli forfremmet!
Kanskje jeg gjør noe med det.
Er ikke dette…
Ja. Det er her vi har nyere post.
Denne håndskriften…
Hva er det?
-Nei. -Hva?
Avsenderens adresse er på Ecarte-øya.
Den øya var okkupert av Gardarik.
Den ble uavhengig etter krigen.
Hvorfor ville du møte meg?
Her om dagen…
Handler det om dukka som jobber hos deg?
Har hun sagt noe?
Nei.
Slapp av. Hun dro etter hun var på båten.
Hun sa at du var bekymret for henne.
Hun sa hun skulle si ifra før hun dro.
Du er ikke vergen hennes.
Du har ikke rett til å kontrollere henne.
Ditt svin! Hvordan våger du å si det?
Unnskyld. Det var feil av meg.
Dette er den eneste måten jeg kan å prate på.
Jeg kom ikke for å snakke om Violet.
Er ikke dette…
Kan du sjekke det ut?
Direktør.
Beklager at jeg forstyrrer så sent. Jeg må snakke med deg om noe.
Hva er det?
Jeg har ikke bekreftet det ennå,
men det er mulig at… Jeg kan ta feil…
Majoren. Er det majoren?
Ja.
Har du funnet ut noe nytt om ham?
Har du fått ny informasjon om major Gilbert?
Drar du nå?
Ja. Kanskje er det noen andre, men jeg drar dit.
Greit. Vi tar oss av jobben her!
Violet. Går det bra med deg?
Går det bra med meg?
Er det greit om jeg treffer majoren?
Er det ikke noe galt med meg?
Det er så mange år siden.
Tror dere majoren kjenner meg igjen?
Violet.
Hva skal jeg si til ham når jeg ser ham? Fortelle ham hvordan jeg har det?
Eller fortelle om følelsene mine?
Tror dere jeg greier å forklare det?
Er jeg rar?
Violet.
Det er en lang reise.
Kan du ikke skrive et brev på vei dit?
Vi er tilbake, Daisy. Beklager at vi er sene.
Daisy?
"Jeg drar til Leiden en stund."
Til slutt nasjonaliserte landet
posttjenesten hun jobbet for, som alle de andre,
og forvandlet bygget til et museum.
Jeg lurer på hvor hun dro etter hun sluttet.
Bare se dere rundt.
Unnskyld, jeg så deg ikke.
-Ikke noe problem. -Bare spør om du har spørsmål.
Greit.
Jeg jobbet her for lenge siden som resepsjonist.
Jaså?
Ja.
Unnskyld. Hva slags frimerke er dette?
Ja.
Det er et frimerke som kun utstedes på Ecarte-øya.
Ecarte-øya.
-Du sa at du jobbet her, ikke sant? -Ja.
Velsignede hav.
Havet som forener hele verden.
Måkene danser på himmelen din.
Fisken svømmer i deg.
Skalldyrene graver seg ned i dine dybder.
Du gir lys.
Du gir livet næring. Du øser ut din kjærlighet.
Vi lever nær deg.
Helt til det er over.
Vi overlater kroppen til deg,
i nåtiden, i fortiden og i fremtiden.
Det skal være et takkeritual til havet,
men det har blitt en dag hvor vi sørger over de som ikke kom tilbake.
Ingen kom tilbake.
De eneste som er igjen på øya er gamle, kvinner og barn.
De døde i krigen i stedet for på havet.
Jeg må si unnskyld til forfedrene bare.
Fedrene ble drept av Leiden-soldater, ikke sant?
Hva? Ja.
Jeg skulle ønske alle i Leiden var døde!
Hymnen de leste nå var dedikert til denne takkefesten i Leiden.
De sier den ble skrevet av en berømt dukke,
som het Violet Evergarden.
Alle sammen! På tide å spise!
Kom igjen!
Lærer! Jeg elsker deg!
Kom igjen! Kom!
Major. Det er så lenge siden.
Jeg har tenkt på deg hver eneste dag jeg har vært adskilt fra deg.
Jeg håper at bønnene mine blir hørt,
at ønsket mitt blir oppfylt
og at jeg får se deg igjen en dag.
Violet.
Kan du vente her litt?
Jeg blir med!
Hvis Gilbert virkelig er her,
så vet vi ikke hvordan situasjonen er.
-Så… -Jeg bryr meg ikke!
Selv om du ikke bryr deg…
…så gjør kanskje han det.
Jeg har hørt at han ikke bruker det virkelige navnet sitt.
Det er ei lita øy.
Han vil sikkert ikke at ryktet skal gå.
Venter du her?
Jeg venter.
Hvis jeg får se ham igjen, venter jeg så lenge jeg må.
Det er din første gang her. Vil du ikke se deg rundt?
Forstått.
Hva? Jeg vet ikke hvem han er.
Hallo!
Hallo.
-Hvem sin far er du? -Jeg er ikke…
-Hvem er du da? -Du ser skummel ut!
Nei. Jeg kommer fra posttjenesten.
Er du her for å levere et brev?
-Ja. -Jeg har noe til deg!
-Han er redd! -Vi går tilbake!
Jeg tror ikke jeg takler en gutt heller.
Er du søsteren til noen?
-Jeg er… -Er du en postperson?
Ja. Det stemmer.
Jeg visste det! Denne er til deg!
Her!
Et insekt. Er det en kneler?
Er du ikke redd?
Den mangler et av frambeina, akkurat som lærer Gilbert.
Er lærerens høyre øye også…
Du vet mye!
-Han er læreren deres, ikke sant? -Det stemmer.
Har læreren deres det bra?
Ja! Han har ingen høyrehånd, men kan leke i stengene med venstre hånd.
-Han kan løpe raskt! -Ja! Han er kjemperask!
-Ikke sant? -Ja.
Kan dere fortelle meg mer om ham?
-Om læreren deres? -Ok!
Læreren vår er kjempesnill!
Han forklarer ting om og om igjen om du ikke forstår det!
Hvem er det?
Kom inn.
Hvis det er noe du ikke forstår…
Jeg trodde ikke at…
…du overlevde,
Gilbert.
Jeg kalles "Gilbert" her.
Jeg skjønner.
-Beklager det uanmeldte besøket. -Hvordan fant du meg?
Du skrev et brev for et barn, ikke sant?
Post som ikke kan leveres returneres til postkontoret.
Vi sjekker dem en gang til før vi returnerer dem til avsenderen.
Jeg fant tilfeldigvis brevet ditt.
Hvorfor er du her?
Etter den kampen…
Jeg våknet i en sykehusseng.
Jeg hadde ikke ID-merkene mine, så de sendte meg til et klostersykehus.
Jeg jobbet på sykehuset en stund.
I stedet for å dra hjem, reiste jeg litt rundt på måfå en stund.
Jeg kom hit for et år siden.
Jeg skrev brev på forespørsel fra barna, og jeg begynte som lærer på skolen her.
Jeg burde ha varslet militæret, men… Det spiller ingen rolle.
Visste du at Violet er i live?
Ja.
Hvorfor kom du ikke på besøk? Violet…
Hun har ventet på deg!
Jeg gjorde henne ulykkelig!
Hun har det bedre uten meg.
Hun er her også.
Hun venter utenfor.
Aner du hvor lyst hun har til å se deg?
-Jeg kan ikke treffe henne. -Gilbert.
Jeg kan aldri treffe henne igjen.
-Du… -Han er død.
Gilbert Bougainvillea er død.
Det var det alle trodde.
Etter hvert som årene har gått, har alle akseptert det.
La meg leve et annet liv.
-Gilbert. -Vi er midt i drueinnhøstingen.
Jeg skal hjelpe dem.
Alle mennene på øya dro i krigen,
og ingen av dem kom tilbake.
Hodgins. Vær så snill. Gå.
Jeg kommer tilbake.
Hater du meg?
-Jeg forstår ikke spørsmålet. -Jar jeg sviktet deg?
Har jeg gjort noe galt, skal jeg fikse det. Bare si det!
Nei.
Det er ikke sånn.
Det er min feil. Jeg sa at du ikke er et verktøy,
men likevel utnyttet jeg deg.
Selvfølgelig kan du bruke meg! Jeg er våpenet ditt!
Kampen går ikke vår vei! Hva skal jeg gjøre?
Major! Gi meg ordrene dine!
Direktør!
Det er ham! Det er virkelig ham!
Jeg snakket med barna.
Traff du ham ikke?
Jo.
Bortsett fra armen og øyet, var han såret?
-Nei. -Jeg kan vel treffe ham?
Han sa at han ikke kan treffe deg.
Er han fortsatt på jobb?
Jeg venter til han er ferdig.
Det er ikke det.
Da venter jeg til i kveld.
Violet!
Eller til i morgen.
Ja. Jeg skal prøve å snakke med ham igjen.
Han må treffe deg.
Betyr det…
Det er ikke at han ikke kan treffe meg.
Sier han at han ikke vil treffe meg?
Hvorfor ikke?
Jeg kan ikke forklare det.
Han sa at det er best for begge to.
Det er ikke bra! Jeg…
Violet.
Violet!
Når du er ferdig med det, kan jeg frakte druene til toppen.
Du har vært til stor hjelp.
Snart begynner det å regne.
Major!
Jeg fant ham.
Major.
Major!
Unnskyld for at jeg kom til huset ditt.
Major. Om du var i live,
hvorfor tok du ikke kontakt?
Hvorfor kom du ikke på besøk?
Jeg vil se deg.
Jeg vil fortsatte samtalen der vi slapp.
Jeg har begynt å forstå hva "jeg elsker deg" betyr.
Gå din vei.
Gå din vei!
Jeg venter her…
…til jeg kan treffe deg.
Du trenger ikke meg nå.
Hvis jeg er sammen med deg, husker jeg
at jeg tok deg med til slagmarken da du var ung,
og at du mistet begge hendene
på grunn av ordrene jeg ga.
Major. Angrer du på…
at jeg finnes?
Jeg må…
…såre deg.
Jeg skjønner hva du føler, major.
Jeg forstår ikke alt,
men jeg forstår litt.
Din idiot!
-Du kan bruke disse. -Takk.
Vi hadde ingen steder å dra.
Det er en liten øy. Vi har ikke et gjestgiveri her.
Violet. Hun sa at dette fyrtårnet også fungerer som et postkontor.
Jeg skjønner.
Årstiden er skifter når denne blomsten blomstrer.
"Prinsens øyne var som blå safirer.
Sverdet i siden hans var pyntet med glitrende røde rubiner."
Du har blitt flink til å lese.
Violet.
Bli hos meg.
Bli hos meg for alltid, Violet.
Greit.
-Er dere fra posttjenesten i Leiden? -Hva? Ja.
Er Violet Evergarden jenta du var sammen med?
Posttjenesten fikk en telefon fra sykehuset.
Det er en gutt med navn Yuris i kritisk tilstand.
-Yuris? Hvem er det? -Han er en av mine…
…kunder.
Gi dem brevene den dagen jeg drar til himmelen.
Ja.
Jeg drar tilbake.
Jeg drar tilbake til Leiden.
Violet!
Drar du tilbake? Det er storm ute.
Båtene kan ikke dra før i morgen tidlig.
Du skal til Gilbert, ikke sant?
Jeg vil se ham.
Jeg vil se ham!
Men…
Jeg inngikk et lillefingerløfte.
Jeg ga Yuris et løfte.
Det er fortsatt et brev jeg ikke har skrevet ennå.
Reisen tilbake tar minst tre dager.
-Kan du ikke gå raskere? -Jeg går så raskt jeg kan!
Benedict og Iris har dratt til sykehuset
-med brevene du hadde. -Bra.
Unnskyld meg.
Yuris, dukken er her.
Du vil at hun skal skrive et brev, ikke sant?
Violet?
Jeg heter Iris. Jeg kom i stedet for.
Violet er langt borte akkurat nå.
Hun ble endelig gjenforent med den hun elsker.
Er det personen som lærte henne "jeg elsker deg"?
Ja. Det stemmer.
Han er fortsatt i live.
Det er bra.
Jeg har hørt om deg.
Vil du at jeg skal skrive et brev til Lucas?
Ja.
Hva skal jeg skrive?
Yuris?
Yuris!
Yuris. Det går bra.
Ja! Sett meg over! Vær så snill!
Yuris. Det er Lucas.
Hva gjør jeg med denne?
Du sier: "Hallo".
-Yuris! -Ja.
-Hallo. -Lucas.
Ja!
Unnskyld for at jeg sa at du ikke fikk komme,
og at jeg ikke ville treffe deg.
Unnskyld.
Hvorfor sier du unnskyld? Jeg…
Jeg ble lei meg da jeg hørte at du ikke ville treffe meg,
men jeg trodde det var det du ville.
Jeg gjorde mitt beste,
men jeg kunne ikke la være, og jeg dro til sykehuset mange ganger.
Jeg så ansiktet ditt fra vinduet.
-Unnskyld for at jeg sa noe så slemt. -Nei.
Jeg er ikke sint.
Yuris…
…vi har alltid vært venner, ikke sant?
La oss fortsette å være venner for alltid.
Ja.
Bra. Takk.
Den grusomme greia er praktisk av og til.
Yuris!
Hun rakk ikke å skrive brevet.
Han snakket med Lucas på telefonen en siste gang,
og fortalte ham det han ville si.
"Unnskyld" og "takk".
De leverte brevene du skrev til foreldrene og broren hans.
"Mamma. Pannekakene dine var så gode.
Om jeg hadde spist flere grønnsaker,
kunne jeg ha gjort deg lykkeligere."
"Pappa, det var gøy å dra på fiske- og campingturer.
Mamma og pappa, jeg er så glad for at var sønnen deres.
Jeg elsker dere.
Yuris."
-Det er et brev til lillebroren hans også. -Meg?
Ja.
"Sion,
unnskyld for alle gangene jeg ble sint på deg og var slem mot deg.
Jeg var kjempeglad da du ble født."
Takk for at du gjorde meg til storebror.
Lev et fullverdig liv i mitt sted.
Ta vare på mamma og pappa i mitt sted.
Ha det gøy med dem,
og sørg for at de skjemmer deg bort, min kjære bror.
Fra storebroren din."
Takk, broren min!
Jeg er så glad! Mamma og pappa, dere er vel også glade?
Ja.
Takk, Yuris.
De sa at Yuris var glad for at du fikk treffe personen
som sto deg nær.
Vi besøker ham igjen i morgen tidlig.
Kommer han ikke ut, bryter jeg ned døra hans
og gir ham et slag…
-Nei. -Hva?
Hvis vi skal slå majoren, skal jeg gjøre det.
-Vio… -Jeg tuller bare.
Jeg drar tilbake til posttjenesten…
…i morgen.
Hva?
Jeg skal tilbake og skrive brev.
Jeg har mye jobb å gjøre.
Violet.
Majoren er i live og i trygghet.
Jeg trodde aldri jeg fikk se ham igjen…
…men jeg fikk høre stemmen hans.
Jeg…
Det er…
…nok for meg.
Puh!
Ok. Prøv.
Der er den! Den kommer opp!
Det er fantastisk. Dette gjør alt mye enklere.
Det er den gamle mannen og jenta fra posttjenesten!
Gammel mann?
Hei. Læreren vår laget den maskinen!
-Er den ikke flott? -Jo!
-Se, det er så mye! -Kan jeg holde dem?
Så fantastisk!
Utrolig! Jeg vil prøve.
Er det ikke fantastisk?
Jo.
Kan du gi dette til læreren din?
Ok! Jeg skal gi det til ham. Ha det!
Det er ikke din byrde å bære alene.
Alle de unge mennene fra øya dro.
Mange døde i den krigen.
Vi har alle skyld i dette.
Vi trodde livet ville bli enklere
hvis vi vant krigen.
Vi hatet folket fra Leidenschaftlich.
Men så endte alle opp med lidelse.
Alle sammen.
Har du et sted å dra hjem til, bør du dra tilbake.
Nei. Jeg skal bli her for alltid.
Du er til stor hjelp for oss her.
Du.
Greide du endelig å velge din egen vi på denne øya?
Det er et fint sted.
Bror.
Du har levd et bekymringsløst liv,
men du kom ikke i din mors begravelse.
-De var glade i deg, i motsetning til meg. -Unnskyld.
Violet har besøkt vår mors grav i ditt sted.
Selv nå er hun der hver måned.
Jeg hadde planer om å si unnskyld til deg
om jeg noensinne så deg igjen,
men nå
vil jeg bare dytte deg ned i en sekk
og dra deg med til Violet.
Jeg burde ikke ha tatt henne inn.
Hva ville du egentlig gjøre?
Jeg ville at hun skulle ha det gøy mens hun var ung.
At hun skulle glede seg over vakre ting.
At hjertet skulle…
…bli inspirert av skjønnhet.
Jeg ville gi henne det…
…men…
Det er til deg. Les det.
Kjøre major Gilbert.
Tilgi meg for det uanmeldte besøket mitt.
Dette er mist siste brev til deg.
Grunnen til at jeg er i live i dag
og har lært meg å elske andre, er takket være deg.
Takk for at du aksepterte meg.
Takk for at du leste til meg,
for at du lærte meg å lese, og for alt du lærte meg.
Takk.
Takk for at du kjøpte…
…brosjen til meg.
For at du alltid,
alltid vær ved min side.
Takk.
Av hele mitt hjerte.
Takk for at du ga meg
"jeg elsker deg."
At jeg hørte deg si "jeg elsker deg"
har blitt som et retningslys i livet mitt.
Siden jeg har lært meg hva "jeg elsker deg" betyr,
ville jeg si at jeg elsker deg.
Major.
Takk.
Takk…
…for alt.
Det er vanskelig for alle å være ærlige med seg selv.
Jeg skal føre Bougainvillea-navnet videre. Vær fri.
Gå.
Violet!
Major.
Gilbert.
Major!
Violet!
Major.
Violet.
Jeg er ikke mesteren din eller kommandanten din lenger.
Jeg såret deg.
Jeg er ikke mannen du tror jeg er.
Jeg er ingen god mester eller en god person.
Jeg fortjener deg ikke.
Men selv nå…
Fortsatt så…
…elsker jeg deg.
Jeg…
Jeg vil at du skal bli hos meg, Violet.
Jeg…
Major.
Jeg…
Violet. Ikke gråt.
Ser du? Nå gråter jeg også snart.
Jeg vil tørke bort tårene dine.
Vær så snill. Løft ansiktet ditt.
Jeg…
Major.
Jeg elsker deg, Violet.
Jeg har alltid villet gjøre dette.
Etter hun gjord ferdig alle jobbene sine,
sa hun opp jobben i posttjenesten,
og tok over posttjenesten i fyrtårnet på øya.
Etterpå flyttet postkontoret til hovedgaten.
Telefoner ble umoderne, og arbeidet til dukkene ble foreldet.
Hun skrev sikkert mange brev
for folket som bodde der.
Hvis ikke…
Dette frimerket ble utstedt av CH Posttjenestes minnestiftelse.
Det selges kun på denne øya.
Øya har rekorden som stedet som sender flest brev per år per person.
For lenge siden fantes det en jobb som ble utført av "dukker".
Denne øya hadde en populær dukke
som alle elsket.
-Hun het… -Violet Evergarden.
Hun skrev brev for bestemoren min også.
Er det noe jeg ikke kan si med ord,
kan jeg kanskje si det i et brev.
Jeg vil fortelle dem hva jeg føler.
De jeg vil fortelle …
…om følelsene mine er her nå.
Pappa.
Mamma.
Takk.
"JEG ELSKER DEG"
VIOLET EVERGARDEN
Tekst: Mari Hegstad Rowland