Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
S-a întâmplat brusc…
Dacă nu se simțea bine, trebuia să ne sune.
Pariez că n-a spus nimic fiindcă a crezut că ești ocupată.
Așa făcea bunica. Știi asta, nu?
Daisy…
Mă învinovățești…
pentru asta?
Nu chiar.
Doar cred că bunicii i-ar fi plăcut să te vadă mai des.
Sigur a vrut să petreacă mai mult timp cu tine.
Fiindcă…
bunica
te-a iubit enorm, mamă.
Ea…
a rămas fără mamă la o vârstă fragedă.
Scrisori?
Sunt scrisorile primite de bunica de la străbunica, după moartea ei.
Scrisori de la cineva mort?
Ea îi ceruse unei Păpuși să-i fie scrib, ca bunica să primească anual o scrisoare
de ziua ei, inclusiv după moartea străbunicii.
O Păpușă?
Există păpuși care scriu scrisori?
Acum multă vreme, un om a inventat o mașină de scris pentru soția sa oarbă.
A numit mașinăria „Păpușă Automată cu Memorie”.
Apoi, oamenii au început să le spună femeilor care lucrau ca scribi „Păpuși”.
Scribi?
Scriu scrisori în locul tău?
Da.
Pe atunci, mulți oameni nu știau să citească și să scrie.
Mai târziu, mai mulți au învățat să scrie, apoi s-au răspândit telefoanele.
Puțini oameni mai trimit scrisori acum.
Probabil că slujba aia nici nu mai există.
Pe atunci, când oamenii voiau să scrie ceva special sau dificil,
apelau la o Păpușă.
Bunica a prețuit mult scrisorile acelea.
Am înțeles.
Trebuie să ne întoarcem.
Ne așteaptă pacienții.
Da.
Și tu, Daisy.
Eu mai rămân puțin.
Bunica s-ar simți singură dacă n-ar fi nimeni aici
după înmormântare, nu?
Daisy.
Ce-ar fi să pleci, mamă?
Mereu ai pus slujba mai presus de familie.
Nu e adevărat.
Îmi pasă de bunica
și de tine. Foarte mult!
Vino, te trimit la gară.
Daisy.
Ne întoarcem după ce terminăm programul.
Bunico…
iar am fost răutăcioasă cu mama.
Deși știu
că mama are o slujbă dificilă.
„Ann, la mulți ani! Ai împlinit opt ani.
Poate ți se întâmplă multe lucruri triste
și poate te simți copleșită în acest moment.
Dar nu-ți pierde speranța!
Poate ești tristă și-ți vine să plângi,
dar nu uita:
mama ta te iubește foarte mult.”
„Ann, ai împlinit zece ani. La mulți ani!
Sunt sigură că ai crescut mult.
Dar sunt sigură că încă îți place să citești și să dansezi.
Îți mai plac ghicitorile și gândacii?”
„Ann, ai împlinit 18 ani. La mulți ani!
Ești o femeie în toată firea.
Iubești pe cineva?
Nu pot să-ți dau sfaturi amoroase,
dar sunt sigură că bărbatul pe care îl vei alege va fi un om minunat.”
„La mulți ani, Ann!
Ai împlinit 20 de ani. Ce grozav!
Să nu uiți că și adulții au voie să se plângă uneori!
Oricând te simți tristă, amintește-ți că mă ai alături!
Ann.
Voi veghea mereu
asupra ta.
Ann.”
A primit
o astfel de scrisoare
în fiecare an, de ziua ei?
Străbunica
sigur și-a făcut multe griji pentru bunica.
Un articol decupat dintr-un ziar?
Cine e ea?
Acele scrisori au fost scrise
de o Păpușă foarte faimoasă la acea vreme.
Odată, a scris o scrisoare de dragoste pentru o prințesă.
A scris și versurile unui libret pentru o cântăreață faimoasă.
A scris și scenariul unei piese pentru un dramaturg faimos.
A lucrat pentru o companie poștală din Leiden,
dar a demisionat la 18 ani.
Apoi, nu s-a mai știut nimic de ea.
Numele acelei păpuși era…
Am găsit-o pe frontul de nord.
Nu are nume.
Spune „bună ziua!”
Nu poți să te porți așa cu un copil!
Gil.
Nu e un copil.
E o armă.
O armă de război.
Pot să-ți dau eu un nume?
Violet.
Am sentimentul că vei ajunge să semeni cu floarea care-ți dă numele.
Nu fi o armă fără suflet,
fii cineva demn de acest nume!
Violet Evergarden.
Vino în față!
Cea care a scris imnul dedicat mării de anul acesta
îi va oferi imnul zeiței mării de anul acesta,
domnișoara Ilma Felice.
Imnul mării a fost foarte frumos.
Violet.
Are dreptate. Sigur ai muncit din greu la el.
Violet.
Da.
A fost diferit de o scrisoare normală.
Marea e nemărginită.
E casa multor organisme acvatice.
E îmbelșugată și frumoasă.
Totuși, nu are
realizări, statut sau personalitate.
A fost dificil să scriu elogii.
Păi…
Bine!
Eu voi scrie imnul anul viitor!
Hei, nu poți să scrii imnul mării decât dacă ești ales să faci asta.
De acum încolo, voi scrie multe scrisori grozave,
ca să fiu eu cea aleasă
Nu-i așa, Violet?
Da. Sper să te aleagă.
Bazează-te pe mine!
Da.
Violet Evergarden.
Primarul și soția primarului.
Violet, ei sunt primarul orașului Leiden
și soția sa.
Încântată de cunoștință.
Voi călători oriunde e nevoie, la dorința clientului.
Sunt o Păpușă Automată cu Memorie.
Violet Evergarden vă stă la dispoziție.
Ești tare frumoasă. Chiar arăți ca o păpușă.
Da.
Am auzit multe despre tine.
Eu te-am recomandat să scrii imnul
pentru festivalul dedicat mării.
Jurământul scris pentru regele Damian
din regatul Flugel, după ce ai scris acele scrisori de dragoste…
Au fost frumoase,
la fel ca tine.
Când am scris jurământul pentru încoronare,
doar am transpus în cuvinte viziunile și aspirațiile regelui.
Deși m-ați descris ca fiind frumoasă,
nu există nicio legătură între mine și cuvintele pe care le scriu.
Vă rog să nu vă supărați!
Violet, cu alte cuvinte…
Cu alte cuvinte, îți fac un compliment.
Acum, ești o Păpușă, dar, înainte de asta,
ai fost un soldat curajos care a salvat Leidenschaftlich.
Nu eu am salvat Leidenschaftlich,
ci nenumărații soldați care au luptat pentru ea.
Totuși, războiul a luat viețile multora dintre ei.
Și eu am luat multe vieți.
Prin urmare,
nu merit
să fiu lăudată.
Mergem să mâncăm?
Vreau yakisoba.
Mai încearcă și tu altceva!
Bine.
Violet.
Erica.
Nu ne-am mai văzut de mult.
Hei, se pare că-ți merge bine!
Da. Dle președinte, nu ne-am mai văzut de mult.
Te-ai obișnuit să fii asistenta dramaturgului?
Același dramaturg pentru care a scris Violet, nu?
Da.
I-am prezentat-o pe Erica după ce am fost să-i vedem piesa.
I-am cerut să mă accepte ca ucenică.
Scrie și rescrie în fiecare zi.
E greu să țin pasul cu dactilografierea,
dar învăț multe.
Vrei yakisoba?
Hei! Benedict, încercăm să stăm de vorbă!
Nu vorbi așa cu mine! Ești tare răutăcioasă.
Hei! Vrei să te plimbi cu noi la festival?
Îmi pare rău.
Mersi de invitație,
dar avem o repetiție pentru piesa pe care o vom pune în scenă luna viitoare.
Tu ai scris scenariul?
Da.
E o piesă scurtă care se va juca la centrul comunitar,
dar vă rog să veniți!
Am plecat.
Ne mai vedem.
Bine.
Când îți dorești ceva din tot sufletul, orice e posibil.
Unele dorințe nu devin realitate, oricât ți-ai dori.
Ce faci în astfel de momente?
Trebuie să plec și eu.
Am mult de lucru.
Poți să-ți iei concediu azi.
E festivalul!
Nu.
Asta mi-ar strica programul de lucru pus la punct.
Mă întorc acasă.
Domnule maior…
Domnule maior?
Salvează-te!
Lasă-mă aici…
Trebuie să fugi.
Nu vă voi lăsa să muriți!
Oprește-te!
Gata, oprește-te!
Trebuie să trăiești.
Violet.
Trebuie să trăiești.
Fii liberă!
Din toată inima.
Te iubesc.
Dragă domnule maior Gilbert,
și astăzi mi-am adus aminte de dv.
Orice aș vedea și orice aș face,
amintirile mele sunt legate de dv.
Pe măsură ce timpul trece
și trecutul se îndepărtează,
amintirile mele din vremurile petrecute împreună încă-mi apar în minte.
M-ați ținut alături de dv.
Când nu știam să fac nimic, m-ați învățat cum să trăiesc.
Și mi-ați oferit
cuvintele
„te iubesc”
pentru prima oară.
De asta nu pot să mă abțin și vă scriu din nou.
Sper
ca scrisoarea să ajungă la dv. cândva.
Și mă rog ca dorințele mele să se împlinească.
Trebuie să vă dau trei cors rest.
Mulțumesc mult!
Cântărește 1,2 leibi. Vă costă 11 cors.
Bună! Compania Poștală CH.
Voi călători oriunde e nevoie, la dorința clientului.
Sunt o Păpușă Automată cu Memorie. Iris Cannary vă stă la dispoziție.
Da.
E aici.
Mersi că ați așteptat!
Păpușa solicitată e rezervată pentru următoarele trei luni.
Pot să vă ajut eu?
Am înțeles.
Voi face o rezervare pentru dv. de azi în trei luni.
Da. Exact.
La revedere!
Iris.
Nu adopta atitudinea asta cu clienții!
Nu-mi văd atitudinea prin telefon.
Își dau seama după voce.
Am înțeles.
Și tu ai multe rezervări, nu?
Nu la fel de multe ca tine, Cattleya.
În ritmul ăsta, nu voi urca mai sus de locul al treilea aici.
Mersi pentru munca asiduă!
Bună seara, domnule președinte!
Ați avut o săptămână plină, nu? Sper să vă odihniți în weekend.
Plec în călătorie de afaceri în weekend.
Voi fi scrib la summitul pentru revizuirea tratatului comercial cu Gardarik.
Chiar așa.
Eu plănuiesc să merg la petrecerea soției primarului.
Mă duc să caut clienți noi.
Toate munciți din greu.
Eu m-am apucat de tenis recent.
Căutam pe cineva cu care să joc.
Nu vă dați seama că e o criză?
Trebuie să muncim cât se mai poate.
Lumea nu va mai trimite scrisori din cauza dispozitivului ăluia oribil.
În curând, antena va fi gata.
Când se va întâmpla asta, toată lumea își va cumpăra telefon.
Ai dreptate.
Se vor schimba multe lucruri.
Compania noastră se va schimba încetul cu încetul.
Cândva, slujba unei Păpuși va fi considerată
de modă veche,
va deveni perimată și va dispărea.
Tocmai de aceea trebuie să lucrăm acum, cât mai putem!
Violet, te duci și tu la petrecere?
Nu. Eu…
Nu mă puneți să-mi duc rivala la petrecere!
Da.
Nu vreau s-o pun să facă asta.
Și am deja planuri.
Bine!
Ce-a fost asta? Continuă schimbul de mingi!
Făceam asta dacă jucam cu o fată,
dar azi ești doar tu.
Toată lumea e ocupată.
Până și Violet m-a refuzat.
Cred că e drăguț că mai iese și ea în oraș.
Dar e drăguț când vine cu noi.
Așa le atrag atenția fetelor.
Când livrez scrisori, lumea întreabă:
„Ești de la compania CH?
Unde lucrează Păpușa Violet? Fă-ne cunoștință!”
Nu te folosi de Violet pentru motive perverse!
Dar…
mă întreb unde s-a dus.
Ești exagerat de protector.
Căpitane.
Deci tu
lași mereu flori pentru mama în fiecare lună.
Trebuia să vin mâine, de aniversarea morții sale,
dar poate apăr celelalte rude ale dv.
V-am deranjat?
Nu.
Dar nu era nevoie să vii până aici.
E ziua ta liberă.
Am putut veni fiindcă e ziua mea liberă.
Faci asta în numele lui?
Nu fac asta
în numele domnului maior.
Am venit aici din proprie inițiativă.
De câți ani s-a terminat războiul?
Înțelegi, nu-i așa?
El nu…
Uită-l pe Gilbert!
Nu pot
să-l uit.
Cât timp voi trăi,
nu-l voi putea uita.
Hei!
Violetă.
Nu, nu e o violetă.
Se numește pansea.
Am înțeles.
Tu știi multe.
Chiar dacă nu-l voi mai revedea.
„Nu pot să-l uit.”
Funda mea.
Alo! Compania CH.
Pot să vorbesc cu o Păpușă?
Eu sunt o Păpușă.
Serios? Am o slujbă pentru tine.
Poți să vii la mine?
Compania noastră nu lucrează astăzi.
Serios?
Am înțeles.
Scuzați-mă, dar, din tonul vocii, păreți foarte tânăr.
Ce treabă are asta cu scrisorile?
Păpușile nu se duc oriunde sunt chemate? Sau e o minciună?
Nu. Nu e o minciună.
Atunci, vino aici!
Cine e?
Sunt Păpușa de la Compania Poștală CH.
Intră!
Scuzați-mă!
Încântată de cunoștință.
Voi călători oriunde e nevoie, la dorința clientului.
Sunt o Păpușă Automată cu Memorie. Violet Evergarden vă stă la dispoziție.
Chiar ai venit.
Am venit fiindcă m-ați chemat.
Pari tânără. Sigur te descurci?
Voi da tot ce am mai bun.
Yuris!
Frate! Am venit!
Intrăm!
O clipă!
Ascunde-te! Repede!
Repede!
Frate!
Yuris, era cineva în salon?
Nu.
Serios? Mi s-a părut că aud pe cineva vorbind.
Cum te simți?
Nu mă mai întreba asta în fiecare zi!
Ești bine?
Dacă aș fi bine, n-aș fi aici, nu?
Scuze.
Frate!
Îți citesc cartea mea cu povești!
Nu citesc cărți cu povești. Ce prostie!
Fratele tău nu se simte bine.
Nu e doar atât.
Am fost operat de trei ori și stau de un an în spital.
Yuris. Apropo, a spus Lucas că vrea să vină în vizită.
Vrea să te vadă.
Nu vreau să vină.
De ce nu? Erați foarte apropiați.
Nu vreau să-l văd!
Ce-i asta?
Ce veche e!
Nu atinge aia! Prostule!
E a cuiva
care a venit în vizită la persoana din salonul alăturat.
Eu doar i-o țin puțin aici.
Mi-e somn!
Scuze.
Mergem la o plimbare.
Bună idee!
Culcă-te!
Ne vom întoarce.
Scuze.
Pot să ies acum?
Puteți să-mi explicați
de ce a trebuit să mă ascund?
Tinere stăpân…
Poți să-mi spui Yuris.
Bine, Yuris.
Vreau să scriu ceva fără să afle mama, tata și fratele meu.
O scrisoare?
Da.
Scrisori pentru ei trei.
Vreau să le citească după ce n-o să mai fiu.
Așa că vreau să le ții o vreme după ce le termini.
Nu le trimite imediat!
Da.
Știi ce vreau să spun? Poți să faci asta?
Nu e o problemă.
M-am ocupat de o cerere similară în trecut.
Era o fată puțin mai mică decât tine.
Mama ei i-a scris scrisori
pe care să le primească
în fiecare an, de ziua ei, timp de 50 de ani după moartea ei.
Timp de 50 de ani?
Adică 50 de scrisori?
Da.
Și acum, primește una dintre scrisori în fiecare an.
Îmi pare rău, dar nu-mi permit atâtea.
Banii mei sunt în cutia metalică. Scrie oricâte îmi permit cu ei!
Deci, câte poți scrie?
Dacă vrei trei scrisori… Pot scrie cam 21 de litere în fiecare.
Doar 21 de litere?
„Dragă mamă,
ai grijă!
Yuris.”
E prea puțin! Pot să scriu singur atât!
Îmi trebuie…
Vreau ca scrisorile să-i facă
pe mama, pe tata și pe fratele meu să se simtă
mai bine după ce le citesc!
Yuris.
Ăsta e prețul standard.
Compania mea are o reducere specială pentru copii.
Prin urmare, banii din cutia metalică ajung
pentru orice scrisoare vrei să scriu.
Chiar e adevărat?
E adevărat.
Inventezi!
Nu inventez nimic.
Clauza specială a fost creată
ca să ne putem face datoria și în caz de urgență.
E clauza de urgență.
Nu prea înțeleg.
Dar… sună fain!
Înseamnă „bine”!
Bine, să începem!
Mâna ta.
Am pierdut-o în război.
Și eu am fost în spital acum câțiva ani.
Poți să scrii cu ea?
A durat o vreme să învăț cum să-mi folosesc mâna artificială.
Dar acum m-am obișnuit.
Pot să fac și astfel de gesturi.
Ești amuzantă.
Lumea mereu îmi spune:
„Cum te simți?” „Ești bine?” „Culcă-te!”
Tu ești diferită de mama, de tata și de asistente.
Cum adică sunt diferită?
Toți își fac griji, mă compătimesc
și sunt exagerat de protectori.
M-am săturat de chestia asta.
Am înțeles. Voi încerca să elimin cele trei elemente din emoțiile mele.
Chiar ești amuzantă.
Bine. Păi…
Scrieți-mi o scrisoare!
Pentru tata.
Pentru tatăl tău?
Da.
Tata a plecat la război.
S-a dus într-o țară pe nume Leidenschaftlich.
A spus că se va întoarce repede, dar încă nu s-a întors.
De asta vreau să-i spun că eu, fratele meu și mama suntem bine.
Puteți să-mi scrieți o scrisoare?
S-o scoatem pe Violet la cină!
Bine. Să mergem la restaurantul ăla!
Restaurantul
unde am mers când a venit Violet prima oară.
Tu erai.
Căpitane Dietfried.
Locotenent-colonel Hodgins.
Nu, ar trebui să-ți spun „dl președinte”.
Mereu uit că războiul s-a terminat
de mulți ani.
Ce vrei?
Păi…
Violet!
Dle căpitan.
Vă rog să-mi scuzați…
impertinența.
Nu, nu-ți face griji!
Poftim!
Aia e…
Ați venit ca să mi-o aduceți?
Am observat că ți-a căzut.
Deci Violet s-a dus…
La cimitir,
unde e îngropată mama dlui maior.
Dle căpitan.
Mulțumesc!
Bine.
Să ne lăsăm lucrurile și să mergem la masă!
Bună idee!
Violet, vii cu noi?
Bine.
Hei!
Familia a hotărât să vândă barca pe care o deținem.
Barca?
Da.
Fratele meu…
a navigat cu ea de multe ori când era copil.
Au rămas acolo multe dintre cărțile și jucăriile sale.
Dacă vrei ceva anume…
Pot să le iau eu?
Sunt mai mult vechituri.
Merg! Merg oriunde e andocată barca!
Nu știam că mergi la mormântul ei în fiecare lună.
Trebuia să vă fi spus?
Nu.
Nu ești obligată.
Poți să faci ce vrei tu în timpul liber.
Te duci
să vezi barca?
Vă voi anunța când voi merge.
Am spus că nu e nevoie.
Violet.
Să merg cu tine?
Mă descurc.
Puteți să scăpați de mila și de grija pentru mine și să nu mă mai protejați.
- A zis că se descurcă. - Gura! Taci și mănâncă!
Violet are dreptate.
Nu poți să-ți faci mereu griji pentru ea.
Sigur că-mi fac griji.
Nenorocitul de Dietfried.
Se joacă cu inima ei frântă.
S-ar putea să-i facă bine lui Violet.
Pot să povestească amintiri despre maior.
Omul ăla a profitat de faptul că Violet era orfană
și a folosit-o ca pe o armă în război.
De asta n-ar trebui să vorbească cu ea?
Chiar dacă el nu mai e așa?
Vrei să spui că ar trebui să se ajute reciproc?
Ar fi un lucru așa de rău?
Violet încă ține la maior.
Mă tem că va fi zdrobită de sentimentele alea dacă nu facem ceva.
Căpitanul s-ar putea
s-o aline într-un mod în care noi nu putem.
Știi…
dacă voi avea vreodată copii,
sper să am băiat.
Nu aș putea să fac față unei fete!
Asta era una dintre cărțile lui preferate.
Se juca multe jocuri cu tata.
Asta a fost a maiorului?
Nu. E a mea.
Scuzați-mă!
Nu e nevoie să fii formală.
Da.
Tu și maiorul ați navigat
de multe ori când erați copii.
Da.
Tata ne scotea în larg.
Tata era devotat armatei,
dar îi plăcea și să navigheze.
E singurul lucru moștenit de la el.
Asta e floarea familiei noastre.
Ce contează?
Ce ai spus?
Asta voiai să ne arăți, nu?
Voiai să ne arăți asta ca să ne spui să devenim ca tine, nu?
Frate.
Voiai doar să ne arăți
că e singura alegere!
Frate!
Tu, tatăl tău și toți din familia Bougainvillea
n-ați avut de ales decât să vă alăturați armatei!
Stai, tată!
Nu-l lovi!
Voi face eu asta!
Voi crește și voi fi ca tine!
Fiindcă am fost așa de rebel,
Gil n-a avut de ales decât să-l asculte pe tata.
E vina mea. Nu și-a putut alege propria viață.
Dar tot m-am purtat oribil cu el.
Nu am frați,
deci nu înțeleg prea bine.
Totuși, înțeleg
că oamenii
pot avea sentimente complicate
pentru cineva apropiat.
Înțelegi ce simt alții?
Scuze, n-am vrut să par sarcastic.
Știu.
Pot să păstrez eu cartea și jocul ăsta?
Da.
Să mergem!
Ești bine?
Mulțumesc!
Amândoi am pierdut ceva important.
Atât tu…
cât și tu.
Scuze pentru data trecută.
Că ți-am spus că nu-l vei mai vedea și că ar trebui să-l uiți.
Nici eu nu pot să-l uit.
La urma urmei…
e frățiorul meu.
Da.
Dacă l-aș putea revedea, mi-aș cere iertare pentru multe lucruri.
Și i-aș spune multe chestii.
Da.
Acum, scrisoarea pentru fratele meu.
Dar mă întreb ce să-i scriu.
Sion are abia cinci ani.
Ce-ar fi să-i spui cum te-ai simțit
când s-a născut?
Da.
M-am bucurat mult când s-a născut.
Era cald și moale, ca o pâine scoasă din cuptor.
Dar apoi…
Ai început să simți că le fură atenția părinților?
Da.
L-ai invidiat fiindcă părinții îl lăudau pe el, nu pe tine?
Ai dreptate.
Dar ți se părea adorabil când fugea după tine.
De unde ai știut?
I-am auzit pe alții vorbind.
Bine. După ce scrii asta, adaugă:
„Trăiește-ți viața pe deplin în locul meu!
Și fii bun cu tata și cu mama în locul meu!
Spune-le…
să te alinte în locul meu.”
Mi se pare că spui lucruri pe care nu le simți cu adevărat.
De fapt, vrei ca mama și tatăl tău
să te alinte pe tine.
Tu le știi pe toate.
Am scris multe scrisori.
Cuvintele, atitudinile și sentimentele au un conținut și o formă.
Am început să înțeleg că ce observi la suprafață
e superficial.
Uneori, trebuie să le spui oamenilor
ce simți cu adevărat, altfel nu vor ști niciodată.
Cum e?
Faină. Mulțumesc!
Voi ține cele trei scrisori în siguranță.
Da.
Dă-le scrisorile în ziua când voi pleca în rai!
Le voi cere celor de la spital să anunțe poșta.
Da.
Hei, poți să juri pe roșu?
Să jur pe roșu?
Da.
Prinzi degetul mic
al celuilalt.
Apoi juri pe roșu
că te vei ține de promisiune.
Mulțumesc!
Ai degetul tare rece.
Îl simt și prin mănușă.
Probabil mă voi răci și eu înainte să vină iarna.
Totuși…
cred că scrisorile tale vor încălzi
inimile părinților și fratelui tău.
Mă voi asigura că ajung scrisorile la ei.
Păi, mi-am terminat îndatorirea.
Stai!
Mai vreau să scriu…
o scrisoare.
E pentru Lucas?
Am auzit când eram sub pat.
Da.
Dacă vrei să-i spui ceva, e mai bine să-i spui cât mai poți.
Așa crezi?
Da.
Eu…
n-am putut să întreb și să spun tot ce am vrut.
Cui?
Persoanei
care mi-a oferit cuvintele „te iubesc”.
A murit?
Cred…
că e în viață, undeva.
Ce ai vrut să-i spui?
Că înțeleg puțin…
ce înseamnă „te iubesc”.
Că înțelegi? Atât?
Lucas a spus
că vrea să mă viziteze.
Dar i-am zis să nu vină.
Eu și Lucas eram apropiați din copilărie.
Mereu ne jucam împreună.
Dar apoi…
mâinile și picioarele mele au început
să slăbească.
Nu vreau
să mă vadă așa.
Voi transpune aceste sentimente
într-o scrisoare din partea ta.
Cât despre preț…
Yuris!
Chem asistenta!
Să-i scriem lui Lucas data viitoare.
Scuze.
Nicio problemă.
Astea-s toate „scrisori pierdute”?
Le-am preluat de la Roland.
Mă gândeam să returnăm scrisorile dacă știm expeditorii.
Și? Îmi ceri să te ajut fiindcă sunt președintele?
Tinerilor din ziua de azi nu le place să lucreze peste program.
Uite cât de mult muncesc eu! Ar trebui să mă numești vicepreședinte.
Ar trebui să înveți contabilitate mai întâi!
Vicepreședintele nostru trebuie să poată citi registre.
Acum știu cum să obțin promovarea!
S-ar putea să mă pun pe treabă.
Ăsta nu e…
Da.
E raftul unde ținem scrisorile primite recent.
Scrisul ăsta…
Ce e?
Nu…
Adresa expeditorului e pe insula Ecarte.
Insula era ocupată de Gardarik.
A obținut independența după război.
De ce ai vrut să ne vedem?
Domnule președinte.
Zilele trecute…
E vorba despre Păpușa care lucrează la tine?
A spus ea ceva?
Nu…
Nu-ți face griji!
A plecat după ce a vizitat barca.
A spus că îți vei face griji pentru ea.
A spus că mă va anunța când va veni.
Nu ești protectorul ei.
N-ai niciun drept s-o controlezi.
Ticălosule! Îndrăznești să spui asta?
Scuze.
Am greșit.
Doar așa știu să vorbesc.
N-am venit aici ca să vorbim despre Violet.
Ăsta nu e…
Poți să te interesezi?
Dle președinte…
Scuze că te deranjez acum.
Trebuie să vorbim despre ceva.
Ce e?
Încă nu știu sigur.
Dar e posibil.
S-ar putea să mă înșel.
Domnul maior?
Are legătură cu domnul maior?
Da.
Ați aflat ceva despre el?
Ați aflat informații noi
despre domnul maior Gilbert?
Pleci acum?
Da.
S-ar putea să fie altcineva, dar mă duc.
Bine! Ne ocupăm noi de treburi aici!
Violet.
Ești bine?
Sunt bine?
E bine să-l văd pe domnul maior?
Nu-i nimic în neregulă cu mine?
Au trecut mulți ani.
Credeți că domnul maior mă va recunoaște?
Hei!
Violet.
Ce să-i spun dacă-l văd?
Să-i spun ce fac acum?
Sau să-i spun ce simt?
Credeți că voi ști să-i explic?
Sunt absurdă?
Violet.
Va fi o călătorie lungă, da?
Ce-ar fi să scrii o scrisoare pe drum?
Ne-am întors, Daisy.
Scuze că am întârziat.
Daisy?
„Mă duc la Leiden o vreme.”
Până la urmă, țara a naționalizat
toate companiile poștale, iar pe cea unde lucra ea
a transformat-o în muzeu.
Mă întreb
unde s-a dus după ce a demisionat.
Nu te grăbi cât vizitezi!
Scuze. Nu v-am observat.
Nicio problemă.
Dacă ai întrebări, te ascult.
Bine.
De fapt, am lucrat aici acum multă vreme, ca recepționeră.
Chiar așa?
Da.
Scuzați-mă!
Ce-i cu timbrul ăsta?
Da.
E un timbru emis doar pe insula Ecarte.
Insula Ecarte.
Ați menționat că ați lucrat aici, nu?
Da.
„Mare a binecuvântărilor
Mare care leagă întreaga lume
Pescărușii dansează pe cerul tău
Peștii înoată în sânul tău
Crustaceele se adăpostesc în adâncurile tale
Tu oferi lumină
Tu dai viață
Tu reverși dragoste
Noi continuăm să trăim aproape de tine
Până la capăt
Ne încredințăm trupurile ție
În prezent, în trecut
Și în viitor.”
Se presupune a fi un ritual prin care îi mulțumim mării.
Dar s-a transformat într-o zi când îi jelim pe cei care nu s-au întors.
Nu s-a întors nimeni.
Singurii oameni rămași pe insulă
sunt bătrânii, femeile și copiii.
Au murit la război, nu la malul mării.
Trebuie să le cer iertare strămoșilor.
Tații noștri au fost uciși
de soldații din Leiden, nu?
Da.
Mi-aș dori să moară toată lumea din Leiden!
Imnul citit mai devreme
a fost dedicat mării la festivalul din Leiden.
Se spune că a fost scris de o Păpușă faimoasă.
O cheamă
Violet Evergarden.
Oameni buni!
Veniți! E ora mesei!
Haideți!
Domnule profesor,
vă iubesc!
Să mergem!
Haideți!
Domnule maior,
Nu ne-am mai văzut de mult.
M-am gândit la dv.
în fiecare zi în care n-am putut să vă văd.
Sper ca rugăciunile mele să fie ascultate.
Să mi se împlinească dorința
și să vă revăd
cândva.
Violet.
Poți aștepta aici puțin?
Merg și eu!
Dacă Gilbert chiar este aici,
nu știm în ce stare e.
- Deci… - Nu-mi pasă!
Chiar dacă ție nu-ți pasă…
Nu știm ce e cu el.
Am auzit că nu-și folosește numele adevărat.
E o insulă mică.
Pariez că nu vrea să apară zvonuri.
Vei aștepta aici, da?
Voi aștepta.
Dacă-l voi putea revedea,
voi aștepta cât va fi nevoie.
E prima oară când vii aici.
Ce-ar fi să faci o plimbare?
Am înțeles.
Nu știu cine e.
Bună ziua!
- Al cui tată ești tu? - Nu sunt…
- Atunci, cine ești? - Arăți amenințător!
Nu. Sunt de la compania poștală.
Ai venit ca să aduci o scrisoare?
Da.
Mi-am amintit! Am ceva pentru tine!
S-a speriat!
Hai înapoi!
Nu cred că aș putea să fac față nici băieților.
Ești sora cuiva?
Sunt…
De la poștă?
Da. Exact.
Știam eu!
E pentru tine!
Poftim!
O insectă.
E o călugăriță?
Nu te-ai speriat?
Îi lipsește
un braț.
Ca profesorului Gilbert.
Profesorul îi lipsește
și ochiul drept?
Ce multe știi!
E profesorul vostru, nu?
Exact.
Profesorul vostru
o duce bine?
Da! N-are mâna dreaptă, dar se cațără folosindu-se doar de stânga.
- Și aleargă foarte repede! - Da! E foarte rapid!
Nu-i așa?
Puteți
să-mi spuneți mai multe despre el?
Despre profesor?
Bine!
Profesorul nostru e foarte drăguț!
Îți explică de mai multe ori dacă nu înțelegi ceva!
Cine e?
Intră!
Dacă n-ai înțeles ceva…
Nu m-am gândit niciodată…
Ai supraviețuit.
Gilbert.
Aici e pronunțat diferit.
Am înțeles.
Scuze că te-am vizitat din senin.
Cum ai aflat?
Ai scris o scrisoare pentru un copil, nu?
Toate scrisorile care nu pot fi livrate se întorc la poștă.
Noi le mai verificăm o dată înainte să le returnăm expeditorilor.
Am dat de scrisoarea ta din întâmplare.
De ce
ești aici?
După luptă,
m-am trezit într-un pat de spital.
Nu aveam plăcuțele, așa că m-au trimis a un spital ținut de o mănăstire.
Am lucrat pentru spital o vreme.
Apoi, în loc să mă întorc acasă, am hoinărit o vreme.
Am venit aici
acum un an.
Am scris scrisori pentru copii și am început să predau
la școala asta.
Știu că trebuia să anunț armata, dar…
Nu contează.
Știai că Violet trăiește?
Da.
Atunci, de ce n-ai venit s-o vezi?
Violet…
te așteaptă dintotdeauna!
Am făcut-o nefericită!
Îi e mai bine
fără mine.
A venit
și ea.
Te așteaptă afară.
Ai idee cât de mult voia să te vadă?
Nu pot s-o văd.
Gilbert…
Nu pot s-o revăd.
Niciodată.
Tu…
A murit.
Gilbert Bougainvillea a murit.
Așa a crezut toată lumea.
Cu trecerea timpului, toți au acceptat asta.
Așa că…
lasă-mă să duc o viață diferită!
- Gilbert… - E sezonul culesului de struguri.
Îi voi ajuta.
Toți bărbații de pe insulă au plecat la război,
dar niciunul nu s-a mai întors.
Hodgins.
Te rog.
Pleacă!
Mă voi întoarce.
Mă…
urăști?
Nu înțeleg întrebarea.
V-am dezamăgit cumva?
Dacă am greșit cu ceva, îmi voi repara greșeală! Spuneți-mi!
Nu.
Nu e asta.
E vina mea. Am spus că nu ești o armă…
Dar tot…
te-am folosit.
Sigur că mă puteți folosi! Sunt arma dv.!
Pierdem lupta!
Ce să fac?
Domnule maior! Dați-mi un ordin!
Dle președinte!
El e!
Chiar el e!
Am vorbit cu copiii.
Nu l-ați văzut?
Ba da.
În afară de braț și de ochi, are și alte răni?
Nu.
Atunci…
pot să-l văd, nu-i așa?
A spus
că nu te poate vedea.
Încă are treabă?
Aștept să termine.
Nu e asta.
Aștept până diseară.
Violet!
Atunci…
Atmâine.
Așa…
Voi veni să vorbesc și mâine cu el.
Trebuie să te vadă.
Asta
înseamnă…
Nu e vorba că nu mă poate vedea.
Nu vrea…
să mă vadă?
De ce nu?
Nu pot să-ți explic.
A spus că e mai bine pentru amândoi.
Nu e bine!
Eu…
Violet…
Violet!
După ce termini asta, vom putea căra strugurii mai ușor în vârf.
Ai fost de mare ajutor.
Se pare că va ploua tare.
Domnule maior!
L-am găsit.
Domnule maior…
Domnule maior!
Îmi pare rău că am venit
la dv. acasă.
Domnule maior…
Dacă trăiați, de ce nu m-ați căutat?
De ce nu ați venit să mă vedeți?
Vreau…
să vă văd.
Vreau să continuăm discuția neterminată.
Am început să înțeleg
ce înseamnă „te iubesc”.
Pleacă…
Pleacă!
Voi aștepta.
Voi aștepta aici
până vă voi vedea.
Nu mai ai
nevoie de mine.
Și, dacă aș fi cu tine, mi-aș aminti
cum te-am dus pe câmpul de luptă, deși erai mică.
Cum…
ți-ai pierdut brațele
din cauza ordinelor mele.
Domnule maior,
regretați
că exist?
Sigur vă provoc…
durere.
Înțeleg
cum vă simțiți acum, domnule maior.
Nu înțeleg totul,
dar înțeleg
puțin.
Idiotule!
Puteți folosi astea.
Mulțumim!
Nu aveam unde să rămânem.
E o insulă mică. Nici măcar n-avem un han.
Violet a spus că farul funcționează și ca poștă.
Am înțeles.
A venit sezonul când ea înflorește din nou.
„Ochii prințului erau albaștri ca două safire.
Sabia pe care o purta era decorată cu rubine strălucitoare.”
Ai început să citești foarte bine,
Violet.
Stai lângă mine!
Stai lângă mine mereu, Violet!
Bine.
Sunteți de la compania poștală din Leiden?
Da.
Violet Evergarden e fata
cu care ați venit?
Compania poștală a primit un apel de la spital.
Un băiat, Yuris, e în stare critică.
Yuris?
- Cine e? - E unul…
dintre clienții mei.
Dă-le scrisorile în ziua când voi pleca în rai!
Da.
Mă întorc.
Mă întorc la Leiden.
Violet!
Te întorci? E furtună afară!
Bărcile nu pot pleca decât mâine dimineață.
Îl vei vedea pe Gilbert.
Nu?
Vreau să-l văd.
Vreau să-l văd!
Dar…
am jurat pe roșu!
I-am promis
lui Yuris.
Și mai e o scrisoare pe care încă n-am scris-o.
Dar va dura trei zile să te întorci acolo.
- Nu poți merge mai repede? - Merg cât pot de repede!
Benedict și Iris au plecat la spital
cu scrisorile tale.
Bun.
Mă scuzați.
Yuris.
A venit Păpușa.
Vrei să-ți scrie o scrisoare, nu?
Vio… let?
Sunt Iris. Am venit în locul ei.
Violet e undeva departe acum.
S-a reîntâlnit cu persoana care-i e dragă.
Persoana
care a învățat-o „te iubesc”?
Exact.
E în viață.
Ce bine!
Am auzit despre tine.
Vrei să-i scriu o scrisoare lui Lucas, nu?
Da.
Ce vrei să-i scriu?
Yuris?
Yuris!
Yuris.
Vei fi bine.
Da! Faceți-mi legătura!
Vă rog!
Yuris.
E Lucas.
Ce… Ce să fac
cu asta?
Spui… „Salut!”
Yuris!
Da.
Salut!
Lucas…
Da!
Scuze
că ți-am spus să nu vii
și că nu vreau să te văd.
Scuze.
Îmi pare rău…
De ce-ți ceri scuze?
Eu…
m-am întristat când am auzit că nu vrei să mă vezi,
dar m-am gândit că asta e dorința ta.
Așa că m-am străduit.
Dar…
nu m-am putut abține
și am venit de multe ori la spital.
Ți-am văzut fața la fereastră.
Scuze că am fost
așa de răutăcios.
Nu.
Nu sunt…
deloc supărat.
Yuris,
am fost mereu prieteni, nu?
Să fim prieteni pe vecie!
Da.
Bine.
Mulțumesc!
Dispozitivul ăla oribil e folositor uneori.
Yuris!
Iris n-a putut să scrie scrisoarea.
Dar el a vorbit
cu Lucas la telefon pentru ultima oară
și i-a spus
ce voia să-i spună.
„Scuze.”
Și „Mulțumesc”.
Și au livrat scrisorile tale
părinților și fratelui.
„Mamă, clătitele tale
au fost delicioase.
Dacă aș fi mâncat mai multe legume,
ai fi fost mai fericită.”
„Tată,
m-am distrat mergând cu tine la pescuit și cu cortul.
Mamă și tată, mă bucur
că am fost fiul vostru.
Vă iubesc.
Yuris.”
E o scrisoare și pentru frățiorul lui.
Pentru mine?
Da.
„Sion,
scuze pentru clipele când m-am supărat pe tine sau am fost rău.
Dar m-am bucurat mult
când te-ai născut.
Mersi că m-ai făcut frate mai mare.
Trăiește-ți viața pe deplin în locul meu!
Ai grijă
de mama și de tata în locul meu!
Distrează-te cu ei
și zi-le să te alinte!
Fratele meu drag…
Din partea fratelui mai mare.”
Mulțumesc, frățioare!
Ce fericit sunt!
Mami, tati, și voi sunteți fericiți, nu?
Da.
Mulțumesc…
Yuris.
Au spus că Yuris s-a bucurat că ai putut să te vezi
cu persoana dragă ție.
Să mergem la el și mâine dimineață!
Dacă nu iese din casă, îi sparg ușa
și-i trag una…
Nu.
Dacă trebuie lovit,
îl lovesc eu.
- Vio… - Am glumit.
Mă voi întoarce la compania poștală
cu prima cursă.
Mă voi întoarce și voi scrie scrisori.
Am multă treabă de făcut.
Violet.
Domnul maior e în viață și e teafăr.
Am crezut că nu-l voi mai revedea,
dar am reușit să-i aud iar vocea.
Eu…
Asta e…
de-ajuns pentru mine.
Heirup!
Bun. Încearcă!
Uite! Vine!
E uimitor.
Ne va ușura mult munca.
Sunt bătrânul și fata de la compania poștală!
Bătrânul?
Hei! Profesorul nostru a făcut mașinăria aia!
- Nu e grozavă? - Da!
- Sunt mulți! - Poate căra mai mult?
E minunată!
Grozav! Vreau s-o încerc.
E uimitoare, nu?
Da.
Îi dai asta
profesorului tău, te rog?
Bine! I-o voi da eu!
Pa!
Nu trebuie să duci singur povara.
Toți tinerii de pe insula noastră au plecat
și mulți oameni au murit în război.
Probabil toți suntem de vină.
Am crezut că viețile noastre vor fi mai ușoare
după ce vom fi câștigat războiul.
I-am urât pe oamenii din Leidenschaftlich.
Dar…
cu toții am suferit.
Toată lumea…
Dacă ai un loc unde să te întorci, ar trebui să te duci.
Nu.
Voi rămâne aici
pe vecie.
Ne ești de mare ajutor aici.
Hei!
Ai reușit, în sfârșit, să-ți alegi singur calea, pe insula asta?
Chiar pare un loc drăguț.
Frate…
Ai dus o viață fără griji
și nici măcar n-ai venit la înmormântarea mamei.
Ea ținea la tine, nu ca mine.
Scuze.
Violet a vizitat mormântul mamei în locul tău.
Încă îl vizitează lună de lună.
Plănuiam
să-mi cer scuze
dacă aveam să te revăd.
Dar, acum,
îmi vine să te bag într-un sac
și să te târăsc la Violet!
Nu trebuia
să o iau sub aripa mea atunci.
Atunci, ce ai vrut să faci?
Am vrut să se poată
distra cât a fost mică.
Să se poată bucura
de lucruri frumoase.
Să-i fie inima
inspirată
de frumusețe.
Asta
am vrut să-i ofer.
Dar…
E pentru tine.
Citește-o!
Dragă domnule maior Gilbert,
iertați-mă că v-am vizitat din senin!
Asta e ultima mea scrisoare
pentru dv.
Am supraviețuit
până acum
și am învățat să-i iubesc pe alții
mulțumită dv.
Pentru faptul
că m-ați acceptat,
vă mulțumesc.
Pentru că mi-ați citit,
pentru că m-ați învățat să citesc și multe alte lucruri,
vă mulțumesc.
Pentru broșa cumpărată,
vă mulțumesc.
Pentru că mereu
m-ați ținut aproape,
vă mulțumesc!
Din toată inima…
Pentru că mi-ați spus „te iubesc”,
vă mulțumesc.
Cuvintele pe care mi le-ați spus
mi-au influențat întreaga viață.
De când am învățat ce înseamnă „te iubesc”,
am vrut să vă spun că vă iubesc.
Domnule maior,
vă mulțumesc!
Vă mulțumesc.
Vă mulțumesc pentru tot.
Fiecărui om îi este greu să fie sincer cu el însuși.
Voi duce eu numele Bougainvillea mai departe.
Fii liber!
Du-te!
Violet!
Domnule maior?
Gilbert.
Domnule maior!
Violet!
Domnule maior.
Violet.
Nu mai sunt maestrul sau șeful tău.
Te-am rănit.
Nu sunt
așa cum crezi tu că sunt.
Nu sunt un maestru bun
sau un om bun.
Eu…
nu te merit.
Dar, și acum…
Eu…
tot…
te iubesc.
Eu…
Vreau să rămâi cu mine,
Violet.
Eu…
Domnule maior.
Eu…
Violet.
Nu plânge!
Vezi?
Îmi…
Îmi vine și mie să plâng.
Vreau să-ți șterg lacrimile.
Te rog!
Uită-te la mine!
Eu…
Domnule maior…
Te iubesc,
Violet.
Mereu am vrut să fac asta.
După ce a încheiat ce mai avea de lucru,
a demisionat de la compania poștală
și a preluat oficiul poștal de la farul de pe insulă.
Oficiul poștal s-a mutat ulterior pe strada principală.
Când telefoanele au devenit populare, Păpușile și-au încetat munca.
Dar sigur a scris multe scrisori
pentru cei care locuiau acolo.
Între timp…
Timbrul ăsta a fost emis de Fundația Comemorativă a Companiei CH.
Se vinde doar pe insula asta.
Insula deține recordul
pentru cele mai multe scrisori trimise anual pe cap de locuitor.
Acum multă vreme, exista o slujbă făcută de „Păpuși”.
Pe insula asta a trăit o Păpușă faimoasă pe care o iubea toată lumea.
O chema…
Violet Evergarden.
Bunica mea a primit scrisori scrise de ea.
Dacă nu le pot spune ceva prin viu grai,
poate reușesc printr-o scrisoare.
Vreau să le spun ce simt cu adevărat.
Cei cărora vreau să le spun
ce simt sunt aici doar în clipa asta.
Tată…
mamă…
vă mulțumesc!
TE IUBESC
Subtitrarea: Carla Mona Gîlcă