Pian Normandian maihinnousun jälkeen amerikkalaisen-
maahanlaskupataljoonan päämaja-
joutuu raskaan vastahyökkäyksen kohteeksi.
Kun tykistön yhteysupseeri yritti kutsua amerikkalaista tykistöä-
saksalaiset häiritsivätkin radiosignaalia.
Kuudes kesäkuuta 1944.
Liittoutuneet nousevat maihin Normandiassa-
avatakseen länsirintaman.
Mutta fanaattiset natsit jatkavat kiivasta taistelua selviytyäkseen.
Normandian maihinnousu oli taistelu.
Heidän oli yhä voitettava sota.
7. kesäkuuta 1944. Normandia, Ranska.
Tulitus rätisee Vierville-sur-Merin pienen kaupungin kaduilla-
Omaha Beachin yläpuolisella jyrkänteellä.
Amerikkalaiset ja saksalaiset taistelevat vallasta.
Panoksena on paitsi rannan, myös Pariisiin johtavan tien hallinta.
Saksalaisten on eristettävä amerikkalaisjoukot-
niille jalansijoille, joille he pääsivät maihinnousussa.
Pioneerit löytävät kuolleen amerikkalaisen upseerin-
jonka ranteeseen on sidottu salkku.
Siinä on asiakirjoja.
Kun saksalainen upseeri tutkii salkun sisältöä-
hän ymmärtää pian, että kyseessä on jotain hyvin tärkeää.
Salkussa on liittoutuneiden suunnitelmia, ja hän tietää-
että se on osa suurempaa hyökkäystä.
Hänellä on amerikkalaisten viiden armeijakunnan suunnitelmat.
RANSKA
Vuorokautta aiemmin liittoutuneet hyökkäsivät Normandian rannoille.
He taistelivat vallatakseen sillanpääasemia-
-ja siirtyäkseen sisämaahan.
Rannikolla saksalaiset näkevät-
-maihinnousun massiivisen mittakaavan.
Mutta Hitler ei ole täysin vakuuttunut.
Hitlerin päämajassa oltiin huolissaan siitä, ettei Normandian maihinnousu-
ollut suurhyökkäys, vaan että luvassa oli toinen hyökkäys-
Calais'n alueelle pohjoisempana.
Salkun sisältö on kiistämätön. Tämä on päähyökkäys.
Saksan tiedustelu-upseerit ymmärtävät pian, että tämä on taivaan lahja.
Heillä oli liittoutuneiden suunnitelmat.
Näin he pystyivät muuttamaan suunnitelmiaan-
estääkseen USA:n etenemisen.
Heidän etenemisensä perustuu Utahin ja Omahan-
sillanpääasemien vahvistamiseen.
Siksi amerikkalaisten on vallattava Carentan.
Sisämaassa Carentanissa on siltoja-
valtateitä ja rautateitä tankkien-
ja miesten etenemisen helpottamiseksi.
Koska se oli strategisesti arvokas-
saksalaiset tukkivat pääsyn kaupunkiin luoteesta.
Kaapattujen asiakirjojen perusteella Saksan johto lähettää-
6. laskuvarjojääkärirykmentin puolustamaan Carentania.
Fallschirmjäger-rykmentti-
oli divisioonan ainoa taisteluvalmis rykmentti.
Se on hyvin koulutettu ja johdettu.
Sen riveissä on paljon veteraaneja-
ja sitä pidetään luotettavana joukkona.
Avainasemassa on rykmentin johtoporras.
Friedrich von der Heydte on upseeri, jolla on ansioitunut sotilasura.
Aluksi hän oli natsimielinen, mutta alkoi epäillä enemmän-
Normandiaa edeltävinä vuosina.
Mutta hän on upseeri, jolla on kunnia.
Hänen käskettiin puolustaa Carentania viimeiseen mieheen asti.
Valmistautuessaan amerikkalaisten hyökkäykseen-
hän komentaa laskuvarjojääkärit nopeasti puolustuslinjaan-
todennäköisille sisääntuloreiteille.
Von der Heydten apuna ovat luoteen tulvivat pellot-
jotka pakottavat hyökkääjät pitkälle pengertielle-
jota yhdistää neljä siltaa.
Tuosta suunnasta etenevä everstiluutnantti Robert Cole-
kolmannen pataljoonan komentaja-
Amerikan 502. laskuvarjorykmentistä-
joutuu välittömän hyökkäyksen kohteeksi-
johtaessaan maahanlaskujoukkojaan kohti Carentania 10. kesäkuuta.
Robert Cole oli kotoisin Texasista.
Hän valmistui sotilasakatemiasta West Pointista vuonna 1939.
Hän oli nuori mies vuonna 1944.
Hän on alle 30-vuotias ja komentaa pataljoonaa.
Se on valtava vastuu nuorelle miehelle.
Cole huomaa, että perääntyvät saksalaiset tuhosivat toisen sillan.
Sen korjaajiksi määrätyt amerikkalaispioneerit-
joutuivat perääntymään saksalaisten tykistötulen alta.
Viivytyksestä vihainen Cole ottaa mukaansa miehiä ja tarvikkeita-
ja alkaa rakentaa improvisoitua siltaa itse.
Hän rakensi sitä pari kolme tuntia pienen ryhmänsä kanssa.
Cole oli siis käytännön toimiin tarttuva johtaja.
Se johtuu kai myös siitä, että Cole on nuori pataljoonan komentajaksi.
Hän on täynnä nuoruuden dynaamisuutta.
Yksi kerrallaan! Alas!
Laskuvarjojääkärit ylittävät sillan yksitellen.
Heitä on vastassa saksalaisten tulitus.
Tulvivien peltojen takia-
maahanlaskujoukkojen on pysyttävä tiellä.
He jatkavat etenemistä ja ylittävät kolmannen sillan.
Madeleinejoen rannalla Colen miehiä tulitetaan vastarannalta.
He eivät pääse Cointet-esteen läpi.
Cointet-este oli eräänlainen puolustuseste-
joita rakennettiin 1930-luvulla Belgian rajalle.
Se on suuren ladonoven kokoinen metallirakennelma.
Ne yhdistettiin valtavaksi muuriksi.
Saksalaiset saivat ne haltuunsa vuonna 1940-
ja käyttivät niitä Normandian rannikolla.
Ne oli usein jaettu yksittäisiksi esteiksi, ja niillä tukittiin teitä.
Colen laskuvarjojääkärit jumittuvat rykelmään esteen luo-
ja ovat alttiita tykistötulelle.
Kun he repivät metallirakennelmaa-
luodit kimpoilevat joka suuntaan.
Lopulta he saavat aikaan aukon.
Kuvitelkaa 700 miehen pataljoona-
joka tuli Cointet-esteen läpi yksi kerrallaan.
Ylitys kestää tunteja.
Colen on pidettävä miehensä liikkeellä.
Silta on hajalla ja perääntyminen ei ole vaihtoehto.
Everstiluutnantti Robert Cole käy sotilaiden luona ja kannustaa-
502. laskuvarjorykmentin kolmatta pataljoonaa-
antamaan suojatulta eteneville taistelutovereille.
He ovat ajautuneet kuolettavaan pullonkaulaan-
josta sotilaat yrittävät päästä läpi.
Hänen johdollaan laskuvarjojääkärit tähtäävät-
pensasaitoihin kiväärein ja singoin.
Mutta se ei riitä.
Tykistön yhteysupseeri, kapteeni St. Julien Rosemond-
kutsuu tykistöä antamaan lisätukea pataljoonan miehille.
Liikkuu!
Pimeyden laskeutuessa laskuvarjojääkärit jatkavat-
yksi kerrallaan Cointet-esteen aukosta.
Yhtäkkiä toinenkin saksalaisten konekivääri-
avaa tulen suolta pengertien vierestä.
Ristituli on tappava uhka.
Sotamies Hans Brandt kahlaa veteen-
tuhotakseen konekiväärin kranaatilla.
Toinen laskuvarjojääkäri seuraa hänen kannoillaan.
Mutta Brandtin astuessa suohon-
saksalainen syöksypommittaja viistää pengertietä.
Yksi saksalaiskoneen pudottamista pommeista-
tainnuttaa sotamies Brandtin.
Luftwaffe yritti hyökätä liittoutuneiden kimppuun-
Normandiassa, mutta se torjuttiin hävittäjillä.
Oli epätavallista, että Luftwaffe tulitti-
amerikkalaisia Normandian operaation ensimmäisinä päivinä.
Kun Brandt tulee tajuihinsa-
toinen saksalainen kone jatkaa hyökkäystä pengertiellä.
Brandt huomaa, että hänen tajuton toverinsa on pudonnut veteen.
Brandt naaraa hänet ylös ja kantaa hänet hoitoon.
Pommien jäljiltä pengertiellä lojuu ruumiita.
Lyhyt hyökkäys tappaa tai haavoittaa-
30 laskuvarjojääkäriä I-komppaniasta.
Ainoa ihme on, ettei se ollut vielä pahempaa.
Syynä oli, ettei natseilla ollut enempää koneita.
Kävelemään kykenevistä tulee paarien kantajia.
Taistelu ei ollut edes alkanut-
mutta miestappiot olivat jo 20-25 prosenttia.
Se ei todellakaan ole suotuisa alku taistelulle.
Cole päättää jatkaa kolmen jäljellä olevan komppanian kanssa.
Colen 3. pataljoonan tehtävänä on hyökätä Carentaniin.
Tavoitteena on yhdistää Utahin ja Omahan sillanpääasemat.
Pataljoona etenee kapeaa pengertietä-
-kulkien mies kerrallaan läpi Cointet-esteen-
-joka tukkii neljännen sillan.
Cole ja muut tutkivat Madeleine-joen toista puolta.
Varhain aamulla-
sotamies Albert Dieter lähestyy pensasaitaa maatilan liepeillä.
Varoittamatta saksalaiset kiväärit, konekiväärit-
ja kranaatinheittimet alkavat tulittaa Dieteriä ja muita.
Luodit repivät Dieterin vasemman käsivarren.
Myös hänen takanaan olevat saavat osumia.
Cole pyytää tykistöyhteysupseerinsa-
kapteeni St. Julien Rosemondin kautta tykistötulta.
Lopulta amerikkalainen tykistö moukaroi-
saksalaisten oletettuja asemia.
Mutta vihollisen tulitus tuntuu jopa yltyvän.
Saksalaiset ymmärtävät-
että liittoutuneiden tulivoima on ylivoimainen. Miten he reagoivat?
He miehittävät eturintaman hyvin harvasti.
Jos liittoutuneet pommittavat linjaa, tappiot ovat suhteellisen pienet.
Se voi tarkoittaa, että tykistö osuu vääriin kohteisiin.
Vihollisen tulitus tulee kauempaa.
Colen on tehtävä päätös: jatkaako eteenpäin-
vai perääntyäkö uudelleenryhmittymistä varten.
Everstiluutnantti Robert Cole tietää-
että Cointet-esteelle muodostuisi taas pullonkaula-
jos hän päättäisi perääntyä.
Se on klisee, mutta hän on puun ja kuoren välissä.
Jos he jäävät paikoilleen, he ovat vaaralle alttiina.
Edessä oli huomattavaa vastarintaa-
mutta Colen mielestä ei pitänyt jäädä paikalleen.
Hän oli siirtänyt pataljoonan eteenpäin tehtävää varten-
joten hänestä tuntui, että oli hyökättävä.
Cole päättää vallata maatalon-
josta käsin saksalaiset tulittavat.
Miehet ovat levittäytyneet tielle-
ja ylittävät 200-metrin levyisen pellon savun turvin.
Pistimet kiinni!
Hän käskee varaupseeria valmistamaan miehet pistinhyökkäykseen.
Pistinrynnäkkö on klassinen taistelutaktiikka.
Pistin on sotilasveitsi, ja taistelussa se on kiinni-
sotilaan kiväärin etupäässä.
Tavoitteena on vahingoittaa vihollisen sisäelimiä.
Mutta sellainen raakuus on vaikeaa useimmille ihmisille.
Pistinkoulutuksessa siviilit totutetaan ajatukseen-
vihollissotilaiden tappamisesta. On yksi asia ampua vihollista kiväärillä-
ja eri asia käydä hänen kimppuunsa veitsellä.
Taistelussa pistimien kiinnittäminen viittaa lähes aina epätoivoon.
Se ei ollut kovin yleistä Amerikan jalkaväessä-
Normandiassa, mutta eliittijoukot käyttivät taktiikkaa.
Laskuvarjojääkäri- ja ranger-yksiköt- kiinnittivät-
joskus pistimet pelotellakseen vihollisjoukkoja.
Cole tilaa tykistöltä savukranaattitulta-
miestensä etenemisen verhoamiseksi.
Nyt on aika antaa adrenaliinin virrata-
sillä vuorossa on päähyökkäys.
He varmasti odottivat mielessään sekoitus-
pelkoa, jännitystä ja kauhua.
Savuverhoon tyytyväinen Cole-
käskee Rosemondia ohjaamaan tykkitulen talon ohi.
Cole puhaltaa pilliinsä pistinrynnäkön merkiksi-
ja tarttuu Colt 45:eensä.
Puolivälissä hän vilkaisee taakseen ja järkyttyy näkemästään.
Colen näkökulmasta se oli oikea hetki hyökätä. Hän oli valmis ja uhmakas.
Hän ajatteli, että pataljoona seuraa häntä-
mutta heitä olikin vain muutama.
Useimmat eivät olleet kuulleet hyökkäyskäskyä.
He ihmettelivät, muiden etenemistä. "Hyökkäämmekö vai emme?"
"Mitä tapahtuu?" Se näytti säälittävältä.
Kun saksalaisluodit niittävät ruohoa Colen ympärillä-
viesti menee perille.
"Pitää kai seurata häntä."
"Selvä. Kai hän tietää, mitä tekee."
Joten tällä huonolla tavalla alkaa-
yksi Yhdysvaltain laskuvarjojääkärien legendaarisimmista hetkistä.
Rynnäkön edetessäkin miehet kulkevat jonossa.
He ovat tulleet pengertietä pitkin jonossa-
mutta nyt on levittäydyttävä-
ja se on helpommin sanottu kuin tehty.
He seuraavat edellä kulkevaa miestä.
Cole heiluttaa käsiään levittäytymisen merkiksi.
He tulkitsevat signaalin väärin ja rätkähtävät maihin.
Colen on saatava heidät liikkeelle. Hän palaa.
Hän ampuu saksalaisia ja sanoo-
"En edes tiedä, mitä ammun, mutta tiedän, että tuo on suunta."
Hän näyttää hullulta avoimessa maastossa-
yrittäessään innoittaa miehiä.
Se saa aikaa vipinää miesten liikkeissä.
Eihän hullu pataljoonan komentaja saa kuolla yksin.
Rynnäkön liikevoima kasvaa.
Laskuvarjojääkärit saavat osumia-
mutta Cole lähestyy päämäärää.
Hän syöksyy päistikkaa veden täyttämään ojaan.
Hyökkäyksen jatkuessa-
everstiluutnantti Robert Cole on yhä kunnossa.
Myös tykistön yhteysupseerin radiomies putoaa myös veteen.
Toiset laskuvarjojääkärit menevät heidän ohitseen maataloa kohti.
Jotkut hyökkäävät rakennukseen.
Vänrikki Edward Provost johtaa toista ryhmää tontin reunaa pitkin-
ja joutuu konekivääripesäkkeen tulituksen kohteeksi.
Useita hänen miehistään kaatuu.
Mutta Provost ja neljä muuta lähestyvät konekivääripesäkettä-
ja tulittavat taloa.
Amerikkalainen teknikko James Brune vetää sokan-
ja heittää kranaatin pensasaidan yli.
Pensasaidat ovat luonnollinen puolustusrakennelma.
Yleensä ne reunustavat peltoa-
ja suojaavat peltoja rannikon rajuilta tuulilta.
Pensasaitoja istutettiin vuosisatojen saatossa.
Ne ovat suuria, jopa kolme metriä korkeita.
Niissä on kiveä ja maa-ainesta.
Pensasaidat voivat olla niin tiheitä-
että jopa tankkien tuli kilpistyy niihin.
Ne luovat lukemattomia pieniä taistelukenttiä-
jotka estävät suuria koordinoituja hyökkäyksiä.
Ja saksalaisilla on ollut paljon aikaa valmistautua.
He ovat harjoitelleet kuukausia pensasaitojen lomassa.
Pensasaidan joka kulmassa voi olla saksalaisten konekivääri.
He voivat myös siirtää joukkojaan salaa.
Se vaikeuttaa amerikkalaisten etenemistä.
Usein vihollinen havaitaan vasta, kun on liian myöhäistä.
Onneksi James Brunen heittämä kranaatti tainnuttaa-
asemissa olleet saksalaissotilaat.
Provostin mielestä luoteja pitää säästellä.
Hän käskee miehiään käyttämään pistimiä luotien sijaan.
Se on epätavallinen käsky nykyaikaisessa taistelussa.
Pistinhyökkäyksellä-
everstiluutnantti Robert Cole saavuttaa tavoitteen.
Maatalo on vallattu.
Pataljoona pystyttää nopeasti komentokeskuksen.
Colen joukoilla on jalansija-
-Madeleinejoen etelärannalla-
-ja he toivovat voivansa jatkaa Carentania kohti.
Jo 7. kesäkuuta Eisenhower määräsi joukot kuromaan umpeen aukon-
Omahan ja Utahin rantojen välillä.
Ja Carentan on siinä avainasemassa.
Majuri Friedrich von der Heydte asemoi-
Fallschirmjäger-joukkonsa-
tulevaa amerikkalaishyökkäystä vastaan.
Hänen on käsketty taistella viimeiseen mieheen.
Sillä välin 17. SS-panssaridivisioona-
rymistelee hitaasti kohti Carentania.
Panssarivahvistukset viivästyvät-
koska saksalaiset voivat siirtää joukkojaan vain yöllä.
Päivisin taivas on täynnä liittoutuneiden lentokoneita.
Kesäkuun 10. päivän aikana huoltokuljetukset eivät kulje.
Saksan vastaisku on yhä kaoottinen.
Oli vaikeaa tuoda vahvistuksia ja varustaa joukkoja.
Saksalaisten ammukset käyvät vähiin.
Silti von der Heydte noudattaa Saksan sotaohjeita -
ja määrää vastahyökkäyksen-
ennen kuin amerikkalaiset vahvistavat asemansa-
maatalon ympäristössä.
Vänrikki Edward Provost kohtaa lisää saksalaisia.
Taistelun aikana hän yrittää irrottaa sokan kranaatista-
ja vihollisen luoti osuu häneen.
Verissäpäin luutnantti vetäytyy maatalon komentokeskukseen.
Pihalla Cole siirtyy sotilaan luota toiselle.
Hän on perustanut tilapäisen ensiapuaseman-
jossa hoitaa taistelussa haavoittuneita amerikkalaisia.
Tavallisesti Colella olisi pataljoonan komentopaikka-
linjojen takana ja lääkintämiehet siellä työssään.
Mutta nyt hän oli keihäänkärjessä muiden kanssa.
Lääkintämiehiä ei olllut paljon, mutta haavoittuneita oli.
Cole improvisoi.
Hän käyttää hakun vartta lastana murtuneen jalan hoidossa.
Cole näkee nuoren sotamiehen riisuvan kenkänsä.
Cole haluaa painottaa, miten haavoittuvainen hän on-
ja että hänen pitäisi siirtyä parempiin oloihin.
Häipykää täältä!
Nuori sotilas ei piittaa Colen sanoista-
vaan jatkaa haavansa hoitamista.
Silloin saksalaisten ammus osuu häneen.
Saksalaiset tunsivat maaston ja tiesivät komentokeskukset-
ja yhdysvaltalaisten asemapaikat-
olivathan he tehneet itse samoin.
Se on melko ilmiselvä kohde.
Saksalaisten lähestyessä Cole tarvitsee kipeästi-
omaa täsmällistä tykistöään pysäyttääkseen vihollisen.
Viestintä on tärkeää.
Mutta tykistön yhteysupseeri-
ei pysty käyttämään ojassa kastunutta radiota.
Hän ei saa vaihdettua akkua.
Tykistölle pitää antaa edes tieto, missä olet-
jotta se voi tulittaa ylitsesi maastoon, missä et ole.
Onneksi juuri ennen puoltapäivää-
maatilalle saapuu tarvikkeita ja uusi radiokin.
Se pitää silti valmistella.
Rosemondilla on kaksi vaihtoehtoa: Hän voi etsiä oikean taajuuden-
tai vaihtaa vanhan radion kiteet uuteen, jotta taajuus täsmäisi.
Hän ymmärtää ajan olevan kortilla, joten hän käyttää vanhan radion osia-
joiden uskoo toimivan.
Amerikkalaisten puolustusasemat maatilan ympärillä alkavat murentua.
Tulitaistelussa kersantti William Grantin käsivarteen osuu-
ja hän vetäytyy hakemaan ensiapua.
Miehet eivät näe, että häneen osuu. He näkivät hänen vain perääntyvän.
Heidän mielessään se tarkoittaa: "Me vetäydymme."
Kukaan ei halua jäädä jälkeen.
Muutkin laskuvarjojääkärit suuntaavat sillalle.
Cole ei näe tätä, mutta vaistoaa jonkin olevan vialla.
Hän tietää, miten kovasti miehet olivat taistelleet.
Todennäköisin selitys oli-
että heiltä oli loppunut puhti ja ammukset.
Heillä ei siis ollut enää väkevämpää tulivoimaa.
Hänelle alkaa valjeta, että taistelu lipsahtaa hänen hallinnastaan.
Se ei ole koskaan hyvä tunne.
- Rosemond! - Cole vaatii lisää tykistötukea.
Rosemond säätää radiota kuumeisesti.
Vauhtia!
Sillä välin muutaman vetäytyjän joukko-
kasvaa takaisin siltaa kohti juoksevaksi laumaksi.
Siinä on kaaoksen ainekset.
Rosemond siirtää kiteitä uuteen radioon-
kun Cole saa viestin rykmentin komentajalta-
hän käskee lopettamaan tulituksen.
Amerikkalaisten laskuvarjojääkärien vetäytyessä sillalle taistelusta-
amerikkalainen jeeppi lähestyy saksalaisten valtaamaa Carentania-
punaisen ristin lipun alla. Kenraalimajuri Maxwell Taylor-
101. -maahanlaskupataljoonan komentaja, lähettää viestinviejän-
majuri Friedrich von der Heydten luo kaksi sotavankia mukanaan.
Von der Heydte puolustaa Carentania-
-jonka amerikkalaiset haluavat vallata-
-yhdistääkseen Utahin ja Omahan rannat.
Amerikkalaiset eivät antaudu.
Sen sijaan Saksan majurille tarjottiin mahdollisuus-
antautua, jotta hänen miestensä-
ja Carentanin siviilien henki säästyisi.
Von der Heydte kieltäytyy.
Hän ei antautunut, koska se oli vastoin-
saksalaisupseerin velvollisuudentuntoa.
Se olisi myös vaaraksi hänelle, hänen uralleen ja hänen perheelleen.
Kun von der Heydte saa mahdollisuuden antautua, han vastaa-
"Antautuisitko samassa tilanteessa?"
Ehkä katson sitä liikaa saksalaisten näkökulmasta.
Taistelu kaupungista on vasta alkanut.
Se on melkein sama kuin joku sanoisi ovellasi-
"Milloin annat talosi minulle?"
Mutta tulitauko auttaa amerikkalaisia-
vakauttamaan linjansa.
Heidän pääyksikkönsä on kriisissä. Heillä ei ole paljon varusteita.
Uskon, että tällainen aselepo auttaisi heitä-
paljon enemmän kuin saksalaisia.
Myös Von der Heydte hyödyntää tulitaukoa.
Saksan tykistön tähystäjät ryömivät lähemmäs-
amerikkalaisten komentokeskusta.
He voivat nyt radioida tarkempaa tietoa.
Aselevon päätyttyä-
Von der Heydte määrää pommittamaan amerikkalaisten asemia.
Von der Heydte tekee sen, mitä kuka tahansa komentaja tekisi-
samanlaisessa tilanteessa.
Hän vahvistaa miestensä asemia ja lähettää viestin-
"Me emme mene minnekään."
Mutta amerikkalaistenkin tähystäjä on toimintakunnossa taas.
Rosemond käyttää uutta radiota-
antaakseen tykistöpattereille uudet maalit.
Pensasaidan takia hän ei tosin näe, mihin tykistötuli osuu.
Tässä tapauksessa hän voi saada käsityksen räjähdysten sijainnista-
tai savusta siellä täällä.
Mutta se ei ole läheskään niin hyvä kuin suora näköyhteys.
Hän luottaa ääneen-
mikä on ongelmallista taistelussa, jossa aseet paukkuvat.
Saksalaiset etenevät puurajaa pitkin-
ja livahtavat sitten sivustaan pensasaidan sisäpuolelle.
He ovat edenneet amerikkalaisten tykistötulen alla-
näkymättöminä puolustaville laskuvarjojääkäreille-
kunnes he alkavat ampua.
Heidän tarvitessaan yhä enemmän tykistön tukea-
Rosemond saa uuden iskun.
Saksalaiset häiritsevät signaalia.
Viestintäyhteydet ovat poikki.
Nyt on keksittävä keino kiertää ongelma.
Se on vain yksi päänsärky lisää-
ja se voi olla kohtalokas päänsärky.
On äärimmäisen tärkeää, että radiot saadaan taas toimimaan.
Saksalaisjääkärit lähestyvät-
ja amerikkalaisten ammukset alkavat loppua.
Ilman täydennyksiä saksalaisten hyökkäystä on mahdotonta pidätellä.
Komentopaikka on pitkän pengertien eteläpäässä-
Tiellä on siltoja ja Cointet-este.
Ammusten kuljettaminen ajoneuvoilla on lähes mahdotonta.
Tie on yhä vaarallinen. Se on saksalaisten tähtäimissä.
Haavoittuneet sotilaat tukkivat osaltaan reitin.
Jopa yksittäisten ammusten viejien on vaikea edetä.
He päättävät käyttää tien ruuhkautumista hyödykseen.
He luovat ihmisliukuhihnan.
Haavoittuneet jonottavat päästäkseen ulos. Miehet hakevat suojaa.
He antavat ammuksia eteenpäin suuntaan-
jossa etulinjan asemat ovat.
Tämäkin on improvisoitua.
Ammuslaatikot ja -vyöt kulkevat satojen mieste käsien kautta-
täydentämään puolustuslinjan varastoja.
Majuri Friedrich von der Heydte-
Saksan 6. Fallschirmjäger-rykmentistä-
kohtaa samanlaisia haasteita.
Colesta ei siltä vaikuta, mutta Von der Heydteltä alkavat ammukset loppua.
Hänelle tämä tulitus on viimeinen yritys pitää amerikkalaiset loitolla.
Von der Heydte pistää vastahyökkäyksessä kaiken peliin.
Hurjan paineen alla-
Colen miehet taipuvat raivokkaan tulituksen alla.
Amerikkalaisten puolustus alkaa pettää ja saksalaiset lähestyvät.
Everstiluutnantti Robert Cole-
liittyy tykistön yhteysupseerin seuraan.
Miehet kuulevat ja näkevät muutoksen.
Cole kuvaili sitä laantuvaksi rätinäksi.
Termi laantuva rätinä on osuva-
koska se on sama kuin kuolonkorina-
jonka henkensä heittävä päästä.
Hän tarkoittaa-
"Yksikköni kuolee, jos tämä jatkuu vielä kauan."
Cole uskoo, että hänen linjansa on murrettu.
Pitää alkaa valmistella vetäytymistä.
Mutta Rosemond on päättäväinen.
Jos hän saisi yhteyden tykistöpattereihin-
tykistön tulivoima pidättelisi Saksan hyökkäystä.
Signaalia häiritään yhä, joten hän vaihetelee taajuutta-
saadakseen viestinsä läpi.
Toisen maailmansodan radiot eivät olleet kovin luotettavia.
Saksalaiset tietävät vihollisen käyttämät taajuudet.
He lähettivät kohinaa amerikkalaisten käyttämällä taajuudella.
"Kuuletteko?" "Herra! Pääsimme läpi!"
Kapteeni Rosemond pääsee läpi toista kanavaa pitkin.
Hän pyytää sulkutulta vaarallisen lähelle maataloa.
Jos on valmis kutsumaan tykistötulta omiin asemiinsa, se tarkoittaa-
että on valmis omiin miestappiohin suuremman yksikön pelastamiseksi-
ja saksalaisten tuhoamiseksi.
Mutta tykistöupseeri toisessa päässä kertoo, ettei heillä ole ammuksia.
Rosemondilla ei ole vaihtoehtoja.
Upseerin pitää löytää jotain, millä ampua saksalaisia.
Cole valmistautuu pahimman varalle.
Hän uskoi joutuvansa jättämään haavoittuneensa-
saksalaisten hoitoon.
Se kertoo, miten epätoivoisena hän näki tilanteen-
että hän oli valmis jättämään haavoittuneet.
Se oli viimeinen vaihtoehto, mutta hän harkitsi sitä.
Onni kääntyy ja tykistö saa viimein ammuksia.
Amerikkalaisten tykit alkavat moukaroida saksalaisia.
Rosemond sai aiemmin tukea kahdelta tykistöpataljoonalta-
mutta nyt hätiin tulee joka ikinen tykki.
Kaikki tykit tukivat tätä taistelua.
Siitä tietää, että tilanne oli epätoivoinen.
Tavoite on tuiki tärkeä.
Tykistökeskitys tuhoaa hyökkäävät saksalaiset.
Valitettavasti tulitus osui niin lähelle maataloa-
että se tappoi luultavasti myös amerikkalaisia puolustajia.
Mutta osapuilleen kaikki siellä olleet sanoivat myöhemmin-
että se oli välttämätöntä.
He menettivät hyviä miehiä, mutta tarvitsivat sulkutulta.
Majuri von der Heydte vetää joukkonsa-
Carentanin lounaislaidalle viimeistä taistelua varten.
Hän tietää ammusten loppuvan. Hän kärsi raskaita tappioita.
Lopulta hän päättää tehdä sen-
mitä kuka tahansa vastuullinen komentaja tekisi.
Hän määräsi joukkonsa perääntymään.
Colen miehet voittivat, mutta maksoivat kovan hinnan.
Tappiot ovat järkyttävät. Alussa miehiä oli noin 700.
Kun taistelu on ohi, jäljellä on 132.
Kolmannesta pataljoonasta, Colen pataljoonasta-
tuli lähes taistelukyvytön koko Normandian operaation ajaksi.
Mutta he avasivat oven Carentaniin.
Von der Heydte sinnittelee kuusi päivää-
mutta ilman ammuksia hän ei voi enää odottaa SS-vahvistuksia.
Hän antaa perääntymiskäskyn, ja amerikkalaiset valtaavat kaupungin.
SS:lle von der Heydte oli Carentanin tappion syntipukki.
Mutta vanhemmat upseerit puolustavat Heydtea-
joten hän ei joudu sotaoikeuteen.
Hän saa jopa lempinimen "Carentanin leijona".
Kapteeni St. Julien Rosemondille myönnetään ansiomerkki-
jatkuvasta etenemisestä vihollisen tulituksen alla.
Everstiluutnanti Robert Colea ylistetään-
sankarillisesta taistelusta.
Kun kuljimme pellon poikki-
altistuimme tulelle pensasaidoista.
Olimme heidän tähtäimissään. Piti vain päästä avomaaston läpi-
mahdollisimman nopeasti.
Hän saa korkeimman ansiomerkin, eli "Kongressin kunniamitalin".
Mutta Cole kuolee tarkka-ampujan luotiin operaatio Market Gardenissa-
-ennen kuin saa tiedon.
Carentanin valloitus on liittoutuneiden joukoille-
-ponnahduslauta pois Normandian rannoilta
Mutta viivästyksen aikana-
-saksalaiset ovat saaneet vahvistuksia.
Liittoutuneet kohtaavat hurjaa vastustusta Ranskan maaperällä.
Sota Euroopassa riehuu vielä lähes 11 kuukautta.
Suomennos: Juha Peuhkuri