December 1944.
Da en spejder farer vild bag fjendens linjer -
gør han alt for at indsamle oplysninger og skabe kaos.
Tyskerne kæmper for at finde den ubudne gæst -
og nærmer sig hans position.
Stop!
Den 6. juni 1944 lander allierede styrker endelig i Normandiet -
for at åbne Vestfronten.
Men nazifanatikere kæmper indædt for at overleve.
D-dag var et slag.
De skal stadig vinde krigen.
Den 22. december 1944. Ardenner-sektoren i Belgien.
Den amerikanske løjtnant Michael McDonald ser ud i en mørk vinternat.
Hovedstyrken i 3rd Armored Division -
er trukket ud to dage før -
for at møde det tyske angreb i Belgien.
50 km fra grænsen.
Landsbyen Hotton mentes at være langt fra frontlinjen.
Der var McDonald, nogle ingeniører og en blanding af reservestyrker -
da et tysk angreb ramte landsbyen dagen efter.
De er soldater, der arbejder med forsyninger.
Mekanikere og chauffører.
Præster og folk fra hovedkvarteret. Det, vi kalder bagtropper.
Ikke nødvendigvis de kamptrænede soldater -
en hærfører vil forsvare sig mod tyske kampvogne med.
McDonald er spejder og burde være rykket ud.
Han var indlagt med lungebetændelse.
Som en af de få officerer, der var til rådighed -
slæbte han sig ud af sengen -
og styrer nu slaget fra en skole nord for Hotton.
I de seneste 26 timer -
har han anmodet om morterild mod de tyske styrker -
i udkanten af byen.
Han er grund til, at tyskerne ikke er rykket gennem landsbyen.
Affyr et nødblus.
Fra sin observationspost -
anmoder McDonald om et nødblus foran skolen.
Den oplyste mark vrimler med tyske soldater.
Klar!
McDonald bruger det kunstige lys til -
at oplyse mortergruppen om tyskernes placering.
Men han afbrydes. En tysk soldat med en bazooka -
ser ham og affyrer en raket mod løjtnanten.
Panzerfaust!
Den rammer skolen og blæser McDonald gennem klasseværelset.
Præsten reagerer og trækker McDonald i sikkerhed ...
... da endnu en raket smadrer ind i bygningen.
Rygtet vil spredes.
Det nordlige Hotton er faldet.
Tropperne må trække sig tilbage til byen og håbe på forstærkninger.
I december 1944 -
nåede krigen på Vestfronten et dødvande.
De allierede er brudt ud af Normandiet -
hvor de var fanget, og de havde fart på.
Deres største problem er, at de er foran forsyningslinjerne -
og de kan ikke få nok materiel til at kæmpe videre.
Så tanken er at konsolidere sig, hvile lidt -
inden de kæmper sig ind i Tyskland.
I stedet angriber de tyske styrker -
og strømmer ind i Luxembourg og Belgien den 16. december.
De vil generobre den vigtige forsyningshavn i Antwerpen.
Tyskerne følger vejnettet fra by til by.
De små byer ligger, hvor der er vejkryds og broer.
En ting er at flytte mænd og materiel gennem et område.
Men med tunge maskiner som tanks er man afhængig af broerne.
Den tyske 116. Panzer eller Greyhound Division -
leder efter sådan en bro.
De kæmpede i Normandiet, og nogle overordnede kritiserede dem.
Ikke desto mindre er 116. panserdivision -
en af de bedste tyske divisioner -
på den vestlige krigsskueplads sidst i 1944.
Emblemet er en greyhound.
Det viser, at det er en hurtig og voldsom division.
I starten af Ardenneroffensiven -
rykkede de 29 km frem på halvanden dag.
Den 21. december ankommer en kampgruppe til Hotton -
for at erobre tømmerbroen over floden -
i den vestligste del af det berømte bakkedrag.
Tyskerne er længst mod vest. De er tættest på floden Meuse.
Indtager tyskerne Hotton, kan de krydse Meuse -
og komme direkte til den vigtige by Antwerpen.
Amerikanerne ser forsvaret af Hotton som en vigtig prioritet.
En løsning er at styrke de allieredes linje -
med luftbårne enheder som faldskærmssoldater.
Det 517. faldskærmsinfanteriregiment drager mod Hotton.
517 var ved at blive opgraderet, da de blev hastet til fronten.
De får våben, der er så nye, at de stadig er dækket af kosmolin.
Kosmolin er et materiale, som bruges til at beskytte våben.
Det skal forhindre rust.
En slags voksagtig fedt, der skal fjernes -
så våbnene fungerer korrekt. En udfordring i kulden.
Faldskærmssoldaterne fjerner kosmolin med benzin -
men de har ikke tid til at afprøve eller tjekke våbnene.
Soldater kan ikke lide at gå i kamp med nye våben.
Man ved ikke, om våbnet har taget skade.
Man stoler på våben ved at affyre dem inden kamp.
De normalt luftbårne tropper går ind i lastbiler i kulden.
Efter mere end 20 timer er de ved byen Soy i Belgien.
1. bataljon beordres til at angribe langs hovedvejen.
Camoufleret panser i skoven åbner hurtigt ild.
Tyskerne slår angrebet tilbage.
De fejler i første forsøg på at aflaste Hotton.
Efter tilbageslaget deler 517. enhed sig op.
En styrke rykker frem på sidevejene -
for at omgå fjendtlige tropper og nå til Hotton.
Mens en anden enhed fortsat angriber det tyske forsvar -
langs hovedvejen mod landsbyen.
I stedet for at angribe i det fri får Dean Robbins -
fra B-kompagniet -
sine mænd væk fra hovedvejen og ind i skoven.
Biddle.
Han tilkalder menig Melvin Biddle.
Du skal være ude foran.
Han sendes i forvejen.
Spejdere er rekognosceringsenheden i en hærenhed -
og er en lille gruppe soldater -
som skal se, hvor fjenden er.
Om fjenden lægger sig i baghold, om man kan krydse en vigtig flod.
Deres mission er at komme foran hoveddelen.
I den stille skov rykker Biddle hurtigt frem.
Han arbejdede på fabrik, da han blev indkaldt -
to år før i en alder af 19 år.
Han er den tredje af tre brødre i militæret.
Da skud trænger gennem stilheden, er spejderen nede i sneen.
Han vælger en sti -
gennem træerne ved nogle togskinner.
Trods det begrænsede synsfelt -
ser han en camoufleret tysk stilling.
Der er tre soldater.
Biddle er en god spejder af flere grunde.
Han er rolig under pres og en dygtig skytte.
Vigtigst har han et fremragende syn.
Det betyder, at han kan se fjenden, før fjenden ser ham.
Biddle bevæger sig i en cirkel og nærmer sig.
Menig Melvin Biddle sniger sig hen mod en tysk stilling.
Han må være forsigtig.
Enhver lyd eller bevægelse kan afsløre ham.
Da han er 27 meter væk, kryber han sammen og sigter.
En tysk soldat falder om.
Biddle gør klar til endnu et skud, men tøver med at skyde.
Han overvejer at tage de to andre til fange -
men de griber til våben.
Biddle skyder den anden tysker i overkroppen.
Den sidste soldat stikker af.
Biddle affyrer to skud til og rammer ham to gange.
Men han bliver på fødderne og vakler videre.
Biddle nærmer sig tyskerens position ...
... men der er ingen spor efter soldaten i krattet.
Han vender sig mod den anden soldat, som har et sår i maven.
Manden er ung og minder Biddle om sig selv.
Han rækker ud efter den døende tyskers bælte -
for at lette på trykket.
Pludselig eksploderer skoven i ild fra morterer og håndvåben.
Den tredje tysker er nået tilbage til sin egen linje -
og har advaret dem om Biddle.
Den 23. december 1944. I det sydøstlige Belgien -
udnytter tyske styrker de allieredes svaghed -
i Ardennerregionen.
Ardennerne betragtes som en ravnekrog. Det skyldes især terrænet.
Det er bakket, sumpet og skovrigt, så man går ud fra -
at tyskerne ikke kommer igennem der.
Eisenhower har tropper mod nord og syd -
som han vil sende af sted, når kampene begynder igen -
men Ardennerne er virkelig blevet overset.
Det gør, at tyske kampvogne og soldater kan rykke -
over 50 km ind i Belgien for at generobre Antwerpen.
Melvin Biddle kravler væk -
fra voldsom krydsild til vejen ...
... som forbinder den belgiske by Soy med nabobyen Hotton mod vest.
Da han nærmer sig vejen, ser Biddle køretøjer forude.
Han sniger sig frem for bedre at kunne se.
Han ser, at det er amerikanske køretøjer -
med stjernen på siden, men samtidig -
taler soldaterne omkring køretøjerne tysk.
Det gør ham meget mistænksom.
Han beslutter sig for at sige det til sin overordnede.
De erobrede køretøjer kunne infiltrere de amerikanske linjer.
Han er en god spejder.
Han indser, at han har opdaget noget vigtigt -
og nu må han rapportere det til hovedkvarteret.
I den vestlige del af fremstødet -
har den anden enhed af faldskærmssoldater -
fra 517. faldskærmsinfanteriregiment -
bevæget sig via småveje til den belejrede by Hotton.
De mødes med Michael McDonald -
og den anden 3. pansrede division, som trodsede oddsene.
Forsinkelsen er imponerende.
De har meget lidt erfaring med frontlinjen -
og her holder de stand mod tyskerne.
Tyskerne kan ikke indtage Hotton -
og de amerikanske styrker kan ikke komme ud af landsbyen.
De er fanget sammen og fortsætter med at forsvare byen.
Forsinkelsen frustrerer Greyhound-panserdivisionen.
- De skal krydse floden Ourthe. - Af sted, af sted!
De kan ikke indtage Hotton-broen hurtigt -
og går mod sydøst for at finde en nemmere vej.
Det fører spydspidsen længere ud af kurs.
- Det har også større konsekvenser. - Kom!
Hitler begynder Ardenneroffensiven og vil overraske de allierede.
De skal blive så chokerede, at han kan indtage Antwerpen.
Det går ikke helt, som Hitler havde planlagt.
De allierede får længere tid til at reagere på angrebet -
til at få flere tropper, mere ammunition -
og kampvogne, udstyr og kæmpe imod.
Greyhound rykker ud, og tyske Volksgrenadier rykker ind -
under oberstløjtnant Helmut Zanders kommando.
Zander melder sig til hæren sidst i 1920'erne og bliver befalingsmand.
I 1940 bliver han premierløjtnant -
men har så en hurtig og succesfuld karriere under krigen .
Han er veteran fra Østfronten og dekoreret.
Zanders mænd angriber amerikanerne i Hotton -
og langs Soy-Hotton-hovedvejen med panserværnsvåben.
Amerikanerne må lokalisere og eliminere camouflerede stillinger -
hvis de vil føre deres styrker sammen igen.
Efter at have rapporteret til sin overordnede -
tager Biddle og to andre faldskærmssoldater -
ud for at undersøge de mistænkelige amerikanske køretøjer.
De har også ordrer om at pågribe en fjendtlig soldat om muligt.
At tage tyske fanger er standardprocedure.
Hvis de kan få en tysk fange, kan de få endnu flere oplysninger.
Ved hovedvejen -
ser de en tysk officer ved siden af et amerikansk lokkemadskøretøj.
En af mændene sammen med Biddle, en sergent, sigter.
Da de prøver at fange tyskeren, går det galt.
Sergenten beder den tyske officer om at stoppe.
Stop!
Han gør det to gange, men meget stille.
Næsten så den tyske officer ikke kan høre noget.
På meget kort afstand, kun omkring 14 meter -
skyder han mod soldaten, men rammer ikke.
Den tyske officer skyder igen, og alle løber væk.
Johnny!
Hans kammerater skynder sig tilbage, men Biddle stopper.
Biddle er chokeret.
Han fatter ikke, at sergenten ikke ramte to gange.
Han tager sig sammen og begynder at løbe.
Men Biddle løber væk fra den amerikanske linje.
Menig Melvin Biddle løber i den forkerte retning -
mod tyske stillinger i skoven.
Han har sin M1 Garand, en kniv og nogle granater med.
Ud over at være faret vild -
angriber amerikansk artilleri tysk aktivitet i skoven -
og det falder nu rundt omkring ham.
Trods faren for egenbeskydning -
vil den 21-årige fortsætte sin mission.
Da Biddle indser, at han er bag fjendens linjer -
gør han som altid. Han er spejder.
Han vil prøve at indsamle så mange oplysninger som muligt.
Han lusker rundt og prøver at finde fjendens stillinger -
uden at afsløre sig selv.
Mens Biddle ser på, nærmer en tysk patrulje sig.
Gennem mørket hører han endnu et tysk råb.
Stop!
Den tyske patrulje svarer "hottentot".
Hottentot!
Biddle forstår eller taler ikke tysk -
men genkender hottentot som kodeordet til "stop!"
Den oplysning kan redde hans liv -
hvis han støder på en tysk post ved en fejl.
Men der er et problem.
Biddle er bekymret for sin Indiana-accent.
Hvis han råber "hottentot" og ikke lyder tysk -
ved tyskerne, at fjenden er iblandt dem.
Han beslutter, at hvis han møder nogen -
må han være hurtig og råbe "stop!" først.
Han mener, at det er lettere at sige for en fra Indiana.
Mens Biddle strejfer rundt i mørket -
gør han mere end at indsamle oplysninger.
Han beslutter at ødelægge en maskingeværrede forude.
Trods risikoen for at blive afsløret -
gør han en granat klar.
Efter eksplosionen åbner han ild for at rydde fjenden af vejen.
Han forsvinder ud i natten, mens tyskerne leder efter ham.
Amerikanske tropper holder stand i Hotton -
under angreb fra fjendtlige styrker uden for byen.
Amerikanernes mål er at beskytte en bro over floden -
der giver tyske kampvogne adgang til de belgiske veje -
så de kan rykke mod Antwerpen.
Folk fra Biddles regiment angriber også -
de tyske styrker bagfra langs hovedvejen fra nordøst.
Biddle støder på panserværnskanoner i skoven.
De har været nøglen til -
at lade tyskerne slå amerikanerne tilbage.
Nu ved Biddle, hvor de er.
Kan han informere hovedkvarteret, kan slaget vende.
Rapporter tog tit fejl og troede, at det var kampvogne.
Når amerikanske soldater mødte et tysk panserkøretøj -
var det tit dækket af fyrregrene eller anden form for camouflage.
Om det var en Panzerkampfwagen IV eller en Panzerjäger -
kunne soldaterne ikke se, hvad det var.
Men pansrede køretøjer tjener andre formål.
Den tyske Panzerjäger er et særligt panserkøretøj.
Dens våben befinder sig i en fastgjort kasemat.
En fast overbygning uden et tårn.
Køretøjets lave profil gjorde det svært for amerikanerne -
at lokalisere positionen.
Det primære formål er at angribe fjendtlige tanks -
så det skal beskyttes.
En tysk Panzerjäger har normalt mere panser end en kampvogn.
Det har som regel en kraftigere kanon.
Han lægger mærke til placeringen af panserværnsvåbnene.
Han angriber ikke panserværnsvåbnene, for han er alene.
Han er spejder. Hans job er at indsamle oplysninger.
Med de oplysninger fortsætter han.
Men ud af mørket stopper en stemme Biddle.
Stop!
Da en ung amerikansk menig -
prøver at svare et kodeord på tysk ...
- Hottentot. - Fjendens vagtpost køber den ikke.
Nej.
Da den tyske soldat hæver riflen, løber Melvin Biddle ud i natten.
Soldaten åbner ild, men skuddene rammer ikke.
Alarm!
Biddle løber længere ind i skoven ...
... søger dækning.
Og venter.
Soldater fra 560. Volksgrenadier-division -
under oberstløjtnant Helmut Zander -
skal lokalisere fjenden, som har skabt kaos ved de tyske linjer.
Biddle hører støvler i sneen.
Tyskerne nærmer sig.
Biddle fryser meget. Han frygter, at fingrene er så kolde -
at han ikke kan skyde, hvis han får problemer.
Han tager en hurtig beslutning.
Han vil bruge venstre hånd til at trykke på aftrækkerfingeren -
på højre hånd, hvis han kommer i ildkamp.
I mørket kommer en tysk soldat så tæt på -
at hans støvle er lige ved Biddles hånd.
Men han ser ikke den amerikanske spejder.
De tyske soldater rykker videre.
Da truslen er væk, hører Biddle skud i det fjerne.
Han genkender lyden af sine egne maskingeværer.
Maskingeværer laver en bestemt lyd.
Da han hører de amerikanske skyde mod tyskerne -
kan han lokalisere amerikanerne.
Biddle sporer skuddene i retning af det -
som han håber er egenbeskydning.
Ved den amerikanske linje er Biddles faldskærmssoldater fra 517. -
i ildkamp mod tyskerne om et vigtigt vekjryds -
på hovedvejen fra Soy.
Efter en stor indsats fra USA -
går tyskerne til modangreb med alt.
Kampen om natten er hård, og de er tæt på hinanden.
De tyske maskingeværskytter råber mellem salverne:
"Glædelig jul, amerikanske skiderikker."
Det opildner amerikanerne.
Mange ved ikke, at det er juleaften.
Det er brændstof til angrebet.
Delingens forsvar fra C-kompagniet afværger det tyske angreb.
Så rykker de omkring ti meter frem, og så stopper beskydningen.
Faldskærmssoldaterne griber chancen.
Delingen rejser sig, angriber og skyder undervejs.
Andre slutter sig til fra B- og A-kompagnierne.
De løber de tyske stillinger over ende og indtager vejkrydset.
Erobringen af det vejkryds er ekstremt vigtig.
Nu kan amerikanerne fortsætte til Hotton -
og hjælpe mændene, der kæmper der.
Den forsvundne spejder Melvin Biddle nærmer sig lyden -
af de amerikanske maskingeværer, da han hører noget andet.
Det er et tysk rekognosceringsfly, der flyver lavt.
Dets vinger rører næsten trætoppene.
Biddle ser på, mens det tyske fly nærmer sig -
og endnu et fly dukker op.
Et amerikansk P-61 Black Widow flyver over.
P-61 var USA's hærs dedikerede natjagerfly.
Det var stort, havde to motorer og en besætning på tre-fire mand.
Det havde en god radar -
så det kunne lokalisere fjendtlige fly om natten.
Det behøvede ikke at se fjendens fly. Radaren kunne opfange dem.
Pludselig bryder et af flyene i brand.
Under angreb fra det amerikanske fly -
styrter det tyske Ju 88 ned fra himlen.
Surrealistisk at se en flykamp om natten.
Det var højlydt. Især i lav højde.
Først ville man fejre, at det amerikanske fly havde sejret.
Så gik man i panik, da det tyske fly -
så ud til at styrte ned tæt på, hvor man er.
Vraget rammer ikke menig Melvin Biddle.
Men det styrter ned i nærheden og lyser skoven op.
Biddle tager videre for at finde amerikanernes linje i mørket.
Han har været væk en dag -
og kender ikke det nye kodeord til den 24. december.
Han er bange for at blive skudt, da han ikke kan besvare råbet.
Da Biddle går fremad ...
... hører han en stemme.
- Biddle, er det dig? - Ja.
I stedet for at skyde eller bede om kodeordet -
siger han hans navn, og Biddle er tilbage i sikkerhed.
Biddle finder sin chef. Kaptajn Dean Robbins.
Han troede, at Biddle var død. Robbins er glad for at se ham.
Han er glad for at vide, at Biddle har vigtige oplysninger.
Biddle identificerer tyske maskingeværstillinger -
og viser, hvor de camouflerede tyske panserværnsvåben er.
Med et angreb planlagt tidligt -
lader Robbins Biddle spise og hvile sig.
Biddle læner sig op mod et træ og åbner en dåse kolde rationer.
Han spiser maden og lukker øjnene.
Tidligt om morgenen den 24. december -
har 517. ikke fået hvile, og derudover fryser de.
De fleste må bevæge sig rundt for at undgå at fryse.
- Biddle falder i søvn ... - Biddle!
Men bliver snart vækket af en velkendt kommando.
Du skal derud.
Robbins er glad for, at han er der og siger:
"Du er heldig. Vi vil have dig derud igen."
Biddle befinder sig igen forrest.
Robbins placerer faldskærmssoldater -
foran en gruppe amerikansk panser.
De har forsøgt at komme ind i Hotton to gange.
De skjulte tyske panserværnskanoner slog dem tilbage.
Denne gang har de en fordel.
Takket være Biddle ved de, hvor de er -
og de vil kunne ramme de tyske panserværnskanoner.
Mens Biddle er på vej, giver sergenten ham et signal.
Så får han signal om, at han skal smide sig.
Biddle er nede i sneen, idet sergenten skyder.
Spejdere arbejder i hold, og denne gang reddede det Biddles liv.
Han så ikke den camouflerede tyske soldat, men det gjorde hans kammerat.
Biddle rejser sig og fortsætter ude foran faldskærmssoldaterne -
fra 517. faldskærmsinfanteriregiment.
De kæmper sig igennem til de strandede amerikanske styrker.
Biddle skal holde venstre flanke -
mens amerikanske kampvogne nærmer sig de tyske panservåben.
Han bevæger sig langsomt af sted.
I det fjerne ser han en flok fjendtlige soldater.
Men træer og buske begrænser udsynet.
Biddle sætter sig ned.
Her får han øje på en række hjelme 180 meter derfra.
Han placerer albuen under knæet for at stabilisere riflen ...
... tager en dyb indånding ...
... og skyder.
Melvin Biddles stilling ser usædvanlig ud.
Det kaldes siddepositionen, og det er en af fire -
amerikanske rekrutter lærer under grundtræningen.
Målet er, at soldatens knogler -
og ikke kun musklerne støtter riflen.
I siddeposition fastgøres remmen som støtte -
og man vrider sig lidt, før man hviler venstre albue under knæet.
Det er en meget akavet affyringsstilling.
Man skal øve for at få muskelhukommelsen til at fungere.
Nu kan Biddle se lige over højdedraget.
Han er ikke udsat, men kan se fjendens hjelme.
Biddle skyder og sigter lidt højt for at kompensere for afstanden.
Fra cirka 180 meters afstand rammer skuddene plet.
Flere gange.
Da han øvede igen og igen -
troede han ikke, at han ville få brug for det.
Han tog fejl.
Biddle rammer mindst 12 gange.
Men han så ikke selv efter.
Senere var han glad for, at han ikke gik hen til de døde.
Det havde været et frygteligt minde at bære på.
Til højre for Biddle buldrer amerikansk panser mod Hotton.
Med oplysningerne fra spejderen aftenen før -
nærmer de sig de camouflerede tyske stillinger.
Schnell.
De tyske panserværnsvåben angriber den amerikanske styrke.
Men amerikanerne skyder først.
Endelig tilintetgør de det panser, der har forhindret fremrykningen.
Samarbejdet gør, at det tyske forsvar giver efter.
Nu kæmper tyskerne på to fronter.
De amerikanske tropper kæmper i Hotton -
og der er endnu en amerikansk styrke på vej vestpå.
Det, der er tilbage af de tyske styrker, går i opløsning sydpå.
De to amerikanske grupper mødes i udkanten af Hotton.
De bagtropper havde brugt dage på at forsvare sig mod tyskerne.
Tyskere i byen og i skoven. Tyskere i husene.
Lige pludselig er det en amerikansk soldat, og slaget er forbi.
De gjorde det.
Hotton og broen er nu på allierede hænder.
Ødelæggelser og murbrokker viser omkostningerne ved slaget.
Det kostede soldaterne og folk i landsbyen dyrt.
De fleste fra 517. bliver sendt tilbage for at puste ud -
og spise julemiddag i Soy.
B-kompagniet og Biddle kan ikke slappe af endnu.
De vender tilbage til vejkrydset.
Biddle. Du skal være foran.
De skal rydde skoven og sikre hovedvejen.
Første bataljon i det 517. faldskærmsinfanteriregiment -
får en hædersbevisning for deres indsats i Hotton.
De omringede mænd udmærkede sig også i landsbyen.
Selv den tyske general beundrede deres forsvarsmanøvrer.
Han hed Hasso Manteufel.
Melvin Biddle får den højeste æresbevisning -
i den amerikanske hær for handlinger i kamp -
kaldet Medal of Honor -
for sit frygtløse mod og dristighed -
der gjorde, at hans bataljon kunne bryde fjendens greb om Hotton -
med et minimum af faldne.
Biddle fortjente det, da han gjorde mere, end hvad pligten krævede.
Vi tænker på slag som store formationer -
for at opnå store mål.
Men ofte afhænger de af mod eller beslutninger, der træffes af få.
Det sker i Hotton, og Biddle gør en stor forskel.
De holder Greyhound-tropperne væk, men det er kun en forsinkelse.
Tyske tropper omgrupperer til La Roche i Belgien -
og krydser floden der.
Som de andre pansertropper er de snart foran forsyningslinjerne.
Man siger, at lænestolskrigere ser på taktik.
De sande generaler ser på logistik. Kan man ikke forsyne sine tropper -
kan man ikke forsvare flankerne.
Ardenneroffensiven var tyskernes sidste forsøg på -
at vinde initiativet tilbage mod vest.
Men det slog fejl og kostede dyrt -
fordi tyskerne indsatte deres sidste pansrede reserver -
og de var mere eller mindre nøgne mod øst.
Den 12. januar begynder russernes vinteroffensiv.
De bryder hurtigt igennem det tyske forsvar -
og presser sig gennem Polen mod Berlin.
Krigen i Europa vil stadig rase i næsten fire måneder.
Tekster: Lars Steen Olsen