Joulukuu vuonna 1944.
Kun amerikkalainen tiedustelija eksyy vihollislinjojen takana-
hän tekee parhaansa kerätäkseen tietoa ja aiheuttaakseen tuhoa.
Vastauksena Saksan joukot pyrkivät paikantamaan tunkeilijan-
ja saamaan hänet nalkkiin.
Seis!
Kuudes kesäkuuta 1944 liittoutuneet nousevat maihin Normandiassa-
ja taistelu alkaa länsirintamalla.
Mutta fanaattiset natsit jatkavat kiivasta taistelua selviytyäkseen.
Normandian maihinnousu oli taistelu. Sota oli vielä voittamatta.
Joulukuun 22. päivä, 1944, Ardennien sektori Belgiassa.
Amerikkalainen luutnantti Michael McDonald-
kurkistaa pimeään talviyöhön.
3. panssaridivisioonan pääjoukot vetäytyivät pois-
kaksi päivää aiemmin ottaakseen vastaan-
saksalaisten hyökkäyksen Belgiaan.
56 kilometriä rajalta oleva Hottonin kylä oli kaukana etulinjasta.
Sinne jäivät McDonald, muutama pioneeri ja reserviläisjoukko-
kun Saksa teki yllätyshyökkäyksen seuraavana päivänä.
He olivat logistiikasta vastaavia sotilaita-
Kirjureita. Mekaanikkoja. Kuljettajia.
Pappeja ja esikuntaa myös.
Kutsumme sellaisia takajoukoiksi.
Siellä ei ollut taistelujen karaisemia sotilaita-
joita komentajat haluaisivat saksalaisten hyökkäystä vastaan.
McDonald on tiedustelija, ja hänenkin olisi pitänyt poistua-
mutta hän oli sairastuvalla keuhkokuumeessa.
Yhtenä harvoista upseereista paikalla-
McDonald raahautui ylös sängystä ja johtaa nyt taistelua-
koulurakennuksesta käsin.
Viimeisten 26 tunnin ajan hän on kutsunut kranaattitulta-
kaupungin reunalla olevien saksalaisten niskaan.
Hän on yksi syy, miksi saksalaiset eivät ole jo vallanneet kylää.
- Ammu valoraketti. - Tarkkailuasemastaan-
McDonald pyytää ampumaan valoraketin koulun eteen.
Valaistu maasto kuhisee saksalaisia sotilaita.
Valmiina!
Keinovalossa McDonald-
ilmoittaa saksalaisten asemat kranaatinheitintiimille.
Mutta tehtävä jää kesken, kun saksalaissotilas-
ampuu panssarinyrkin raketin häntä kohti.
Panssarinyrkki!
Raketti rysähtää kouluun ja paiskaa McDonaldin luokan poikki.
Sotilaspastori raahaa McDonaldin turvaan.
Toinen raketti iskeytyy rakennukseen.
Sana leviää.
Hottonin pohjoispuoli on kukistettu.
Joukkojen on vetäydyttävä kaupunkiin ja toivottava vahvistuksia.
Joulukuussa 1944-
länsirintaman sota on pattitilanteessa.
Liittoutuneet murtautuivat pois maihinnousupaikoilta-
ja kiiruhtivat eteenpäin. Mutta suurin ongelma on-
ettei huolto toimi.
He eivät saaneet tarpeeksi taistelutarvikkeita.
Ajatuksena on siis levähtää hetki-
ennen kuin he iskevät Saksaan.
Sen sijaan Saksan joukot hyökkäävät Luxemburgiin-
ja Belgiaan 16. joulukuuta-
vallatakseen Antwerpenin tärkeän huoltosataman.
Saksalaiset seuraavat tieverkostoa kaupungista toiseen.
Pikkukaupungeissa on risteyksiä tai siltoja.
On yksi asia siirtää miehiä ja materiaalia alueen läpi-
mutta raskaan kaluston-
kuten tankkien, kuljettamiseen- tarvitaan siltoja.
Saksan 116. panssaridivisioona etsii juuri sellaista siltaa.
Se taisteli Normandiassa-
ja jotkut ylempiarvoiset arvostelivat sitä.
Siitä huolimatta 116. panssaridivisioona oli yksi-
Saksan parhaista divisioonista-
läntisellä rintamalla loppuvuodesta 1944.
Sen tunnus on vinttikoira.
Se kuvastaa, että tämä on nopea ja hurja divisioona.
Ardennien taistelun alussa nämä vinttikoirat kiisivät 29 kilometriä-
puolessatoista päivässä.
21. joulukuuta Vinttikoira-divisioonan-
taisteluosasto saapuu Hottoniin-
vallatakseen Ourthejoen ylittävän puusillan-
rintaman kuuluisan pullistuman länsilaidalla.
Saksalaiset ovat lännessä-
ja lähimpänä Maasjokea.
Jos saksalaiset valtaavat Hottonin, he voivat ylittää joen-
ja päästä suoraan Antwerpeniin.
Hottonin puolustus on tärkeää Amerikan sodanjohdolle.
Yksi ratkaisu on tukea liittoutuneiden linjaa-
laskuvarjojääkärien kaltaisilla ilmayksiköillä.
517. laskuvarjojalkaväkirykmentin miehet lähtevät kohti Hottonia.
517. rykmenttiä varustettiin, kun heidät kiidätettiin rintamalle.
He saivat niin uusia aseita, että ne olivat yhä cosmolinessa.
Cosmoline on aine-
jota käytetään aseiden säilömiseen kuljetuksen aikana.
Yleensä sen on tarkoitus estää ruostumista.
Se on vahamaista rasvaa-
joka pitää pyyhkiä pois, jotta aseet toimivat oikein.
Se on haaste kylmässä.
Laskuvarjojääkärit käyttävät bensiiniä poistaakseen cosmolinen-
mutta heillä ei ole aikaa testata aseita tai säätää tähtäimiä.
Sotilaat eivät halua taisteluun upouuden aseen kanssa-
koska sen toiminta ei ole tuttua.
Ase voi olla vaurioitunut. Aseeseen voi luottaa vain-
jos sillä ampuu jo ennen taistelua.
Yleensä ilmateitse kulkevat joukot nousevat rekkoihin pakkasessa.
Yli 20 tuntia myöhemmin-
he jalkautuvat lähellä Soyn kaupunkia Belgiassa.
Ensimmäinen pataljoona saa käskyn hyökätä moottoritien suuntaisesti.
Metsään piilotetut naamioidut panssarit avaavat tulen nopeasti.
Saksalaiset torjuvat hyökkäyksen, ja pataljoona epäonnistuu-
Hottonin takaisin valtaamisessa.
Takaiskun jälkeen 517. yksikkö hajaantuu.
Yksi ryhmä etenee sivuteitä pitkin-
iskeäkseen vihollisen selustaan.
Toinen iskuryhmä jatkaa iskuja saksalaisten asemia vastaan-
kylään vievällä päätiellä.
Mutta avoimen hyökkäyksen sijaan kapteeni Dean Robbins-
B-komppanian komentaja, siirtää miehensä tieltä metsään.
Biddle!
Hän kutsuu sotamies Melvin Biddleä.
Sinua tarvitaan edessä.
Hän lähettää miehen tiedustelemaan.
Tiedustelijat tunnustelevat etumaastossa-
ja he ovat niitä sotilaita, jotka paikallistavat vihollisen.
He varoittavat vihollisen väijytyksistä-
ja löytävät reitit tärkeiden jokien yli.
He kulkevat joukon kärjessä.
Hiljaisessa metsässä Biddle etenee pyräyksittäin.
Hän työskenteli tehtaassa saadessaan-
värväysmääräyksen kaksi vuotta aiemmin 19-vuotiaana.
Hän astuu palvelukseen kolmantena kolmen veljeksen sarjasta.
Kun tulitus rikkoo hiljaisuuden, tiedustelija maastoutuu lumeen.
Hän jatkaa kulkuaan tiheässä pusikossa lähellä rautatietä.
Rajoittuneesta näkökentästään huolimatta-
hän näkee saksalaisten aseman.
Siellä on kolme sotilasta.
Biddle on hyvä tiedustelija monestakin syystä.
Hän on rauhallinen.
Hän on erinomainen ampuja ja hänellä on erinomainen näkö-
joten hän havaitsee vihollisen ensin.
Biddle kiertää ympäri ja lähestyy kohdetta.
Sotamies Melvin Biddle hiipii kohti saksalaisten asemaa.
Hänen on edettävä varovasti.
Ääni tai liike voi paljastaa hänen sijaintinsa.
Kun hän on noin 30 metrin päässä, hän kyykistyy ja tähtää.
Saksalainen sotilas kaatuu.
Biddle aikoo ampua toisen kerran, mutta epäröi.
Hän harkitsee kahden muun vangitsemista-
mutta he tarttuvat kivääreihinsä.
Biddle ampuu toista saksalaista keskivartaloon.
Viimeinen sotilas pakenee.
Biddle ampuu vielä kaksi laukausta ja osuu häneen kahdesti.
Mutta saksalainen pysyy pystyssä ja kompuroi karkuun.
Biddle lähestyy saksalaisten asemaa...
...mutta pakenevaa sotilasta ei näy.
Hän kääntyy toisen sotilaan puoleen, jolla on paha haava vatsassa.
Mies on nuori ja muistuttaa Bidleä hänestä itsestään.
Hän kurottaa löysätäkseen kuolevan saksalaisen vyötä-
keventääkseen painetta.
Yhtäkkiä ympäröivässä metsässä alkaa-
kranaattien ja kiväärien pauke.
Kolmas saksalainen ilmeisesti palasi-
omiensa pariin ja varoitti Biddlestä.
Kaakkois-Belgiassa 23. joulukuuta 1944-
Saksan joukot hyödynsivät-
liittoutuneiden heikkouksia Ardenneilla.
Ardenneja pidetään takapajulana.
Yksi pääsyistä on maasto. Se on mäkistä-
soista ja metsäistä. Oletetaan, etteivät saksalaiset pääse sen läpi.
Eisenhower aikoo lähettää joukkoja pohjoiseen ja etelään-
kun taistelut alkavat taas.
Ardennit ovat jääneet huomiotta.
Näin Saksan panssarivaunut ja sotilaat voivat iskeä-
yli 50 kilometriä Belgiaan-
yrittäessään vallata Antwerpenin uudestaan.
Melvin Biddle ryömii pois ristitulesta valtatielle...
...joka yhdistää Soyn ja Hottonin kaupungit.
Lähestyessään tietä Biddle näkee edessä autoja.
Hän ryömii katsomaan.
Lähempänä Biddle näkee, että ajoneuvot ovat amerikkalaisia-
mutta ympärillä olevat sotilaat puhuvat saksaa.
Se on hyvin epäilyttävää.
Hän päättää kertoa esimiehelleen.
Saksalaiset voisivat soluttautua amerikkalaisten joukkoon.
Biddle on hyvä tiedustelija. Hän tajuaa löytäneensä tärkeän tiedon.
Hänen on palattava päämajaan raportoimaan.
Saksan rintaman länsireunalla-
toinen amerikkalaisten laskuvarjojääkärien joukko-
517. rykmentistä on kulkenut sivuteitä-
piiritettyyn Hottonin kaupunkiin.
He tapaavat luutnantti Michael McDonaldin-
ja muut 3. panssaridivisioonan reservijoukot.
Saksalaisten etenemisen hidastaminen on vaikuttavaa.
Näillä sotilailla oli hyvin vähän etulinjan taistelukokemusta-
ja he pidättelevät saksalaisia.
Vaikka saksalaiset eivät kykene valtaamaan Hottonia-
amerikkalaisetkaan eivät pääse murtautumaan ulos sieltä.
He ovat loukussa ja jatkavat kaupungin puolustamista.
Viivytys turhauttaa saksan panssaridivisioonaa-
- jonka on ylitettävä Ourthejoki. - Liikkuu!
He eivät saa Hottonin siltaa nopeasti haltuunsa-
joten he etsivät helpompaa reittiä kaakosta.
Uusi reitti vie yksikön yhä kauemmas kurssilta.
- Sillä on myös suurempia seurauksia. - Vauhtia!
Hitler aloittaa Ardennien hyökkäyksen uskoen pystyvänsä-
yllättämään liittoutuneet niin etteivät nämä tiedä, mitä tehdä.
Se ei suju Hitlerin suunnitelman mukaan.
Mitä enemmän liittoutuneilla on aikaa reagoida hyökkäykseen-
ja tuoda lisäjoukkoja, ammuksia-
tankkeja ja varusteita, sitä kovemmin he voivat panna kampoihin.
116. panssaridivisioonan lähtiessä V olksgrenadierit-
tulevat tilalle everstiluutnantti Helmut Zanderin johdolla.
Zander liittyy armeijaan 1920-luvun lopulla rivimiehenä-
ja ylenee aliupseeriksi.
Hän pääsee luutnantiksi vasta vuoden 1940 lopulla-
mutta luo nousujohteisen uran sodan aikana.
Hän on kokenut itärintaman veteraani ja palkittu sotilas.
Zanderin miehet moukaroivat amerikkalaisia Hottonissa-
ja Soyn ja Hottonin välisellä tiellä panssarintorjujilla.
Amerikkalaisten on löydettävä ja tuhottava naamioidut asemat-
jos he haluavat yhdistää voimansa.
Ilmoittauduttuaan komentajalleen-
sotamies Melvin Biddle ja kaksi muuta laskuvarjojääkäriä-
lähtevät tutkimaan epäilyttäviä amerikkalaisia ajoneuvoja yöllä.
Heidät käsketään myös vangitsemaan vihollinen, jos mahdollista.
Saksalaisvankien ottaminen kuuluu protokollaan.
Jos he saavat vangin-
he saavat lisää tietoa tilanteesta.
Moottoritien varrella kolmikko näkee upseerin-
amerikkalaisen ajoneuvon vieressä.
Biddlen mukana oleva kersantti tähtää.
Kun he yrittävät vangita saksalaisupseerin-
asiat menevät pieleen: kersantti käskee saksalaisupseeria pysähtymään.
Seis.
Hän käskee kahdesti, mutta hiljaa.
Saksalaisupseeri hädin tuskin kuulee.
Lähietäisyydeltä, vain noin 15 metrin päästä-
kersantti ampuu upseeria, mutta ei osu.
Saksalaisupseeri ampuu takaisin, ja kaikki hajaantuvat.
Hei, Johnny!
Hänen toverinsa kiirehtivät takaisin, mutta Biddle jähmettyy.
Biddle on järkyttynyt.
Hän ei voi uskoa, että kersantti ampui ohi kahdesti.
Hän kokoaa itsensä ja alkaa juosta.
Mutta kiireessä Biddle kääntyy pois amerikkalaisten linjalta.
Sotamies Melvin Biddle juoksee väärään suuntaan-
kohti saksalaisten asemia metsässä.
Hänellä on mukanaan M1 Garand - kivääri, puukko ja kranaatteja.
Biddlee paitsi eksyy-
myös joutuu saksalaisia tulittavan amerikkalaistykistön tulitukseen.
Omien tulituksen vaarasta huolimatta-
21-vuotias päättää jatkaa tehtäväänsä.
Kun Biddle tajuaa olevansa vihollisalueella hän toimii-
kuten tiedustelijan kuuluu.
Hän yrittää vaivihkaa kerätä mahdollisimman paljon tietoa.
Hän hiipii metsän läpi ja yrittää paikantaa vihollisen-
paljastamatta itseään.
Biddlen tarkkaillessa saksalainen partio lähestyy häntä.
Pimeydestä hän kuulee saksankielisen käskyn.
- Seis! - Seis!
Saksalaispartio vastaa "hottentot".
Hottentot!
Vaikka Biddle ei ymmärrä tai puhu saksaa-
hän ymmärtää, että hottentot on vastaus seisahtumiskäskyyn.
Tieto voisi pelastaa hänen henkensä, jos hän törmää saksalaisten asemiin.
Mutta on ongelma.
Biddlea huolettaa hänen indianalainen aksenttinsa.
Jos hän huutaa "hottentot"-
eikä hän kuulosta saksalaiselta, hän paljastuu.
Hän päättää, että jos hän kohtaa jonkun-
hänen on huudettava "seis" ensin.
Se on helpompi lausua Indianan pojalle.
Kun Biddle jatkaa kulkuaan pimeässä-
hän tekee muutakin kuin kerää tietoja.
Hän päättää eliminoida edessä olevan konekivääripesäkkeen.
Huolimatta paljastumisen vaarasta-
Biddle vetää sokan kranaatista.
Räjähdyksen jälkeen hän avaa tulen M-1 Garandillaan.
Hän katoaa yöhön saksalaisten etsiessä hyökkääjää.
Amerikkalaisjoukot ovat asemissa-
Belgian Hottonissa vihollisen hyökätessä.
Amerikkalaisten tavoite on suojella Ourthejoen ylittävää siltaa-
jota pitkin Saksan tankit pääsisivät Belgian teille-
ja kohti Antwerpenia.
Biddlen rykmentin jäsenet yrittävät hyökätä-
saksalaisten kimppuun takaapäin.
Piilossa Saksan linjojen takana-
Biddle törmää metsässä panssarintorjujiin.
Ne ovat auttaneet saksalaisia torjumaan hyökkäyksiä.
Nyt Biddle tietää, missä ne ovat. Jos hän saa tiedot päämajaan-
taistelun kulku voi kääntyä.
Jälkiraporteissa panssarintorjujia luultiin usein tankeiksi.
Kun amerikkalaiset sotilaat kohtasivat-
saksalaisten panssariajoneuvon taistelukentällä-
se oli yleensä naamioitu puun oksin.
Oli se sitten Panzerkampfwagen IV tai Panzerjäger tai jokin muu-
sitä oli vaikea tunnistaa.
Panssariajoneuvoilla oli eri käyttötarkoituksia.
Saksan panssarintorjuja, eli Panzerjäger-
on panssarintorjunta-ajoneuvo.
Sen tykki on kiinteässä kasematissa-
ilman kääntyvää tykkitornia.
Amerikkalaisten oli vaikea paikantaa matalaa panssarintorjuntatankkia.
Sen päätarkoitus on hyökätä vihollisen tankkeja vastaan.
Saksalaisessa Panzerjägerissä on yleensä paksumpi panssari-
kuin tankissa ja siinä on tehokkaampi tykki.
Hän kirjaa ylös tankkien hävittäjien sijainnit.
Biddle ei hyökkää, koska hän on vain tiedustelija.
Hänen tehtävänsä on kerätä tietoa.
Tiedot kerättyään hän jatkaa matkaa.
Mutta pimeydestä kuuluu ääni, joka pysäyttää Biddlen.
Seis!
Kun nuori amerikkalainen sotilas yrittää lausua salasanan saksaksi-
vihollisen vartija ei mene halpaan.
Nein!
Saksalaissotilaan kohottaessa kiväärinsä-
Melvin Biddle pakenee yöhön.
Sotilas avaa tulen, mutta ampuu ohi.
Hälytys!
Biddle juoksee syvemmälle metsään, hakeutuu suojaan-
ja odottaa.
560. Volksgrenadier-divisioonan miehet-
everstiluutnantti Helmut Zanderin johdolla paikantavat vihollisen-
joka on aiheuttanut tuhoa.
Biddle kuulee saappaat lumella.
Saksalaiset hiipivät lähemmäs.
Biddle on hyvin kylmissään.
Hän peklkää ettei pysty painamaan liipaisinta kohmeisin sormin-
jos hän joutuu pulaan. Hän tekee nopean päätöksen.
Hän päättää käyttää vasenta kättään-
oikean käden liipaisinsormen painamiseen.
Pimeydessä saksalainen sotilas tulee niin lähelle-
että astuu Biddlen käden viereen.
Mutta hän ei havaitse amerikkalaistiedustelijaa.
Saksalaissotilaat jatkavat matkaa.
Kun uhka on ohi...
...Biddle kuulee laukauksia kaukaa.
Hän tunnisti omien konekiväärien äänen.
Jokainen konekivääri pitää omanlaistaan ääntä-
ja kun hän kuulee amerikkalaisten tulittavan saksalaisia-
hän pystyy paikantamaan heidät.
Biddle seuraa aseiden pauketta-
kohti amerikkalaisia joukkoja.
Amerikan linjalla-
Biddlen laskuvarjojääkäritoverit taistelevat-
saksalaispuolustajia vastaan tärkeästä risteyksestä.
Amerikkalaisten iskun jälkeen-
saksalaiset iskevät takaisin kaikin voimin.
Yöllinen taistelu on rajua ja lähellä.
Saksan konekiväärimiehet huusivat sarjojen välissä-
"Hyvää joulua, amerikkalaiset paskiaiset."
Se suututti amerikkalaisia.
Monet heistä eivät edes tienneet taistelevansa jouluaattona.
C-komppanian eräs joukkue pidättelee saksalaisten hyökkäystä.
He etenevät noin 10 metriä ja tulitus lakkaa.
Laskuvarjojääkärit tarttuvat hetkeen.
Joukkue nousee ylös ja hyökkää ampuen.
Muita liittyy mukaan B- ja A-komppanioista.
He valtaavat saksalaisten asemat vallatakseen risteyksen.
Risteyksen valtaaminen on erittäin tärkeää-
koska amerikkalaiset voivat edetä auttamaan Hottonissa taistelevia.
Eksynyt tiedustelija Melvin Biddle lähestyy-
amerikkalaisten konekiväärien ääntä, mutta kuuleekin muuta.
Se on saksalainen Junker Ju 88, matalalla lentävä tiedustelukone.
Sen siivet viistävät puiden latvoja.
Biddle katsoo, kun saksalaiskone lähestyi häntä-
kun näkyviin tulee toinenkin kone.
Amerikkalainen P-61 Black Widow kiitää yli.
P-61 oli Yhdysvaltain ilmavoimien yöhävittäjä.
Se oli hyvin suuri lentokone-
kaksi moottoria ja kolmen tai neljän hengen miehistö.
Siinä oli erittäin hyvä ilmatutka-
jonka avulla hävittäjä pystyi paikantamaan viholliskoneen yöllä.
Sen ei tarvinnut siis nähdä viholliskonetta.
Yhtäkkiä yksi koneista leimahti liekkeihin.
Amerikkalainen hävittäjä pudottaa saksalaisen Junker JU 88:n.
Lentokonetaistelun katsominen yöllä oli aikamoinen näky.
Se oli äänekästä.
Aluksi oli syytä juhlia-
amerikkalaiskoneen voittoa.
Mutta sitten iski paniikki-
koska saksalaiskone alkoi pudota todella lähelle.
Putoava kone ei osu sotamies Melvin Biddleen.
Mutta se rysähtää lähistölle ja valaisee metsän.
Biddle lähtee etsimään amerikkalaisten linjaa pimeässä.
Hän on ollut poissa edellisestä päivästä-
eikä tiedä joulukuun 24. päivän uutta salasanaa.
Hän pelkää joutuvansa ammutuksi, koska ei osaa salasanaa.
Biddlen edetessä...
...hän kuulee äänen.
- Biddle, oletko se sinä? - Jep.
Amerikkalainen sotilas kuulee hänet. Hän ei ammu eikä kysy salasanaa-
vaan kutsuu tätä nimeltä.
Biddle pääsee turvallisesti takaisin.
Biddle etsii komppaniansa komentajan, kapteeni Dean Robbinsin.
Kapteeni Robbins luuli, että Biddle oli kuollut.
Hän on iloinen nähdessään Biddlen. Mutta vielä iloisempi hän on siitä-
että Biddlellä on tärkeää tietoa.
Biddle paikantaa saksalaisten konekivääriasemat. Mikä tärkeintä-
hän näyttää Robbinsille, missä naamioidut panssarintorjujat ovat.
Koska hyökkäys on suunniteltu aamuvarhaiselle-
Robbins lähettää Biddlen syömään ja lepäämään.
Biddle nojaa puuta vasten ja avaa purkillisen kylmää ruokaa.
Hän syö ruoan ja sulkee silmänsä.
Aamuyöllä 24. joulukuuta 517. rykmentti ei ole levännyt-
ja lisäksi heillä on kylmä.
Useimpien on liikuttava, jotta he eivät jäätyisi.
- Biddle onnistuu vaipumaan uneen... - Biddle.
...mutta herää pian tuttuun komentoon.
Tarvitsen apua edessä.
Kapteeni Robbins on iloinen Biddlen läsnäolosta ja sanoo-
"Olet niin onnekas, että sinun on palattava sinne."
Ja Biddle on taas etulinjassa.
Robbins asemoi laskuvarjojääkärinsä panssariosaston eteen.
He ovat yrittäneet kahdesti päästä Hottoniin-
mutta saksalaiset torjuivat heidät.
Nyt he ovat etulyöntiasemassa. He tietävät-
missä panssarintorjujat ovat-
ja voivat hyökätä saksalaisten kimppuun.
Kun Biddle lähtee liikkeelle, kersantti käskee hänet maihin.
Biddle rätkähtää lumeen, kun kersantti ampuu.
Tällä kertaa partio pelasti Biddlen hengen.
Hän ei nähnyt saksalaissotilasta, mutta joukkuetoveri näki.
Biddle nousee jaloilleen ja jatkaa laskuvarjosotilaiden edellä-
kohti amerikkalaisia joukkoja Belgian Hottonissa.
Hän saa käskyn puolustaa vasenta sivustaa-
kun amerikkalaiset etenevät-
kohti saksalaisten panssarintorjunta-asemia.
Hän ryömii eteenpäin.
Hän näkee kaukana vihollissotilaita.
Pusikko rajoittaa hänen näkyvyyttään.
Biddle siirtyy istumaan.
Hän näkee parinsadan metrin päässä kulkevan kypäräjonon.
Hän painaa kyynärpäänsä polven alle-
hengitti syvään...
...ja ampui.
Korpraali Melvin
Biddlen asento näyttää epätavalliselta.
Se on yksi neljästä peruskoulutuksen aikana opetetusta asennosta.
Tavoitteena on, että sotilaan luut-
tukevat kivääriä lihasten sijaan.
Istuvassa asennossa kiväärimies-
käyttää kiväärin hihnaa tukena-
ja kääntyy hieman laittaen vasemman kyynärpään polven alle.
Istuva asento on hankala ampuma-asento.
Sitä pitää harjoitella paljon, jotta lihasmuisti toimii.
Sen avulla Biddle näkee mäen yli.
Hän ei ole suojaton, mutta näkee vihollisen kypärät.
Biddle ampuu hieman ylös kompensoidakseen etäisyyttä.
Noin 200 metrin päässä laukaukset osuvat kohteeseensa.
Useita kertoja.
Peruskoulutuksessa hän ajatteli, ettei hänen tarvitsisi käyttää sitä.
Hän ajatteli väärin.
Biddle osuu ainakin tusinalla luodilla.
Mutta ei mennyt katsomaan itse.
Myöhemmin Biddle oli iloinen-
ettei mennyt katsomaan kuolleita saksalaisia.
Amerikkalaispanssarit jyrisevät kohti Hottonia.
Edellisenä iltana saamiensa tiedustelutietojen avulla-
he lähestyvät naamioituja saksalaisasemia.
Vauhtia!
Saksan panssarintorjuntavaunut kääntyvät amerikkalaisia vastaan-
mutta amerikkalaset ampuvat ensin tuhoten panssarit.
Panssarit ja laskuvarjojääkärit yhdessä-
murtavat saksan puolustuksen.
Saksalaiset taistelivat kahdella rintamalla.
Amerikkalaisjoukot taistelivat Hottonista-
ja toinen amerikkalaisjoukko tulee valtatietä länteen.
Saksan joukkojen rippeet lähtevät kohti etelää.
Kaksi amerikkalaisryhmää kohtaa Hottonin laitamilla.
Takajoukot olivat tojuneet saksalaisten hyökkäyksiä.
Yhtäkkiä amerikkalaissotilas tulee, ja taistelu on ohi.
He tekivät sen.
Hotton ja silta ovat nyt liittoutuneiden käsissä.
Tuho ja rauniot osoittavat taistelun kovan hinnan-
sotilaille ja kylän asukkaille.
Useimmat 517:n jäsenet lähetetään takaisin-
jouluillalliselle Soyssa.
B-komppania ja ja Biddle eivät voi levätä.
B-komppania palaa risteykseen.
Biddle. Sinua tarvitaan edessä.
Heidän on raivattava metsää.
517. laskuvarjojalkaväkirykmentin 1. pataljoona -
saa kunniamaininnan toiminnastaan Hottonissa.
Myös 3. panssaridivisioonan ansaan jääneet miehet kunnostautuvat.
Puolustustoimet saivat jopa saksalaisen kenraalin-
eli Hasso Manteuffelin, ihailun.
Sotamies Melvin Biddle saa USA:n armeijan korkeimman kunniamerkin-
eli Kongressin kunniamitalin urheudestaan-
jonka ansiosta hänen pataljoonansa-
mursi vihollisen otteen Hottonista minimitappioin.
Biddle ansaitsi kunniamitalin-
koska hän ylitti velvollisuutensa.
Usein ajattelemme taisteluja mittavina muodostelmina-
suurine päämäärineen.
Mutta usein taisteluissa on kyse yhden tai kahden ihmisen urheudesta.
Niin kävi hottonissa. Biddle oli tuikitärkeä.
517. rykmentti ja 3. panssaridivisioona-
pidättelevät saksalaisia mutta se on vain viivytys.
Saksalaiset kääntyvät pian Belgian La Rocheen-
ja ylittävät Ourthejoen siellä.
Mutta muiden panssarijoukkojen tavoin-
heidän huoltolinjansa katkeavat.
Sanonnan mukaan nojatuolisoturit keskittyvät taktiikkaan-
ja oikeat kenraalit keskittyvät logistiikkaan.
Jos ei pysty varustamaan joukkoja ja turvaamaan selustaa, on pulassa.
Ardennien taistelu oli viimeinen saksalaisten yritys päästä-
lännessä niskan päälle.
Se kuitenkin epäonnistui, ja sillä oli hintansa-
koska saksalaiset käyttivät viimeiset panssaroidut reservinsä.
12. tammikuuta neuvostoliittolaiset aloittavat talvihyökkäyksen-
ja murtautuivat nopeasti Saksan puolustuksen läpi-
-ja Puolan kautta kohti Berliiniä.
Sota Euroopassa jatkuu vielä lähes neljä kuukautta.
Suomennos: Juha Peuhkuri