Desember 1944.
Når en amerikansk speider forsvinner bak fiendens linjer,-
gjør han sitt beste for å samle viktig informasjon og skape kaos.
Tyskerne prøver derfor å finne inntrengeren,-
og nærmer seg posisjonen hans.
Holdt!
Den 6. juni 1944 lander endelig allierte styrker i Normandie-
for å åpne vestfronten.
Men nazistfanatikere fortsetter å kjempe iherdig for å overleve.
D-dagen var en kamp.
De må fremdeles vinne krigen.
22. desember 1944 i Ardennes-sektoren, Belgia.
Den amerikanske løytnanten Michael McDonald ser ut i vinternatten.
Kampstyrken i den tredje pansrede divisjonen-
trakk seg ut to dager før-
for å møte det tyske angrepet i Belgia.
55 km fra grensen-
tror man at landsbyen Hotton lå langt fra fronten.
McDonald, noen ingeniører og noen reservestyrker var igjen-
da et overraskende tysk angrep traff landsbyen neste dag.
De er soldater som jobber med logistikk, tilførsel.
De er sekretærer, mekanikere, sjåfører,-
prester og hovedkvarteransatte.
Det vi kaller en baktropp.
Ikke nødvendigvis de krigsherdede soldatene-
en kommandør vil ha som forsvar mot et tysk tanksangrep.
McDonald er speider og burde ha reist,-
men han var syk med lungebetennelse.
Som en av de få tilgjengelige kampoffiserene,-
kom McDonald seg opp av senga-
og styrer kampen fra en skole nord i Hotton.
De siste 26 timene har han bedt om mortérild mot de tyske styrkene-
i utkanten av byen.
Han er en grunn til at tyskerne ikke har gått gjennom landsbyen.
- Send ut et nødbluss. - Fra observasjonsposten...
...ber McDonald's om å få et nødbluss foran skolen.
De opplyste jordene svermer med tyske soldater.
McDonald bruker det kunstige lyset-
til å avsløre tyskernes posisjoner for mortérteamet.
Han blir stoppet. En tysk soldat med panzerfaust-
skyter en rakett på den amerikanske løytnanten.
Panzerfaust!
Raketten river seg inn i skolehuset og blåser McDonald gjennom klasserommet.
Feltpresten rykker ut og drar McDonald i sikkerhet.
Nok en rakett raser inn i bygningen.
Ryktet vil spre seg. Nord for Hotton har falt.
Troppene må trekke seg tilbake til byen og håpe på forsterkninger.
Innen desember 1944-
var krigen på vestfronten fastlåst.
De allierte har brutt ut fra Normandie-
hvor de strandet og kjørte fremover.
Deres store problem er at de har overbelastet forsyningslinjene-
og de får ikke nok materiale til å kjempe videre.
Så tanken er å konsolidere, hvile litt,-
før de fortsetter kampen inn i Tyskland.
Tyske styrker angriper i stedet-
og strømmer inn i Luxembourg og Belgia 16. desember,-
for å ta tilbake Antwerpens kritiske forsyningshavn.
Tyskerne følger veinettet fra by til by.
Småbyene markerer veikryss eller broer.
Det er én ting å flytte menn og materialer gjennom et område.
For å få tungt utstyr som tanks over, må du virkelig stole på broene.
Tyske 116. Panzer, eller Greyhound-divisjonen,-
er på jakt etter en slik bro.
Den kjempet i Normandie, og ble kritisert av noen overordnede.
Likevel, 116. panserdivisjon-
er en av de beste tyske avdelingene-
i den vestlige delen av krigen sent i 1944.
Symbolet er en greyhound.
Det viser at dette er en rask, illsint divisjon.
Under et åpningsangrep i Ardenneroffensiven-
kjørte greyhoundene 29 km på en og en halv dag.
21. desember-
ankom en Kampfgruppe fra Greyhound-divisjonen i Hotton-
for å erobre tømmerbroen over elven Ourthe-
på vestkanten av Ardennene.
Tyskerne er lengst vest. De er nærmest Meuseelven.
Hvis tyskerne tar Hotton, kan de krysse Meuse-elva-
så får de en direkte linje til byen Antwerpen.
USAs kommando merker hjelp og forsvar av Hotton-
som hovedprioritet for USA.
Én løsning er å styrke den allierte linjen-
med luftbårne enheter som fallskjermjegere.
Medlemmer av 517. fallskjerm- infanteriregiment dro ut mot Hotton.
517. gjennomgår et utstyrskifte når de blir hastet til fronten.
De får så nye våpen at de fortsatt er dekket av cosmoline.
Cosmoline er et materiale-
som brukes til å bevare våpen under transport.
Det er vanligvis ment å forhindre rust.
Det er voksaktig fett som må fjernes-
for at våpnene skal fungere skikkelig, en utfordring i kulda.
Fallskjermsoldatene bruker bensin for å fjerne cosmolinen,-
men de har ikke tid til å teste våpnene.
Soldater liker ikke å gå i kamp med nye våpen,-
for de vet ikke hvordan det er.
Man vet ikke om våpenet er skadet.
Den eneste måten du kan stole på et våpen, er å avfyre det først.
De vanligvis luftbårne troppene kjører bil i kalde temperaturer.
Etter mer enn 20 timer-
losser de av nær byen Soy i Belgia.
Med lite forberedelse-
blir første bataljon beordret om å angripe langs motorveien.
Kamuflerte kjøretøy gjemt i skogen åpner fort ild.
Tyskerne avverger angrepet-
og bataljonen mislykkes i sitt første forsøk på å frigjøre Hotton.
Etter tilbakeslaget splittes 517.-enheten.
En innsatsstyrke vil fortsette langs sideveier for å nå Hotton.
En annen gruppe fortsetter å angripe det tyske forsvaret-
på hovedveien mot landsbyen.
Istedenfor å angripe i det åpne, flytter kaptein Dean Robbins,-
kommandør i B-kompaniet, mennene sine inn i skogen.
Biddle!
Han tilkaller menig Melvin Biddle.
- Vi trenger deg foran. - Han sendes i forveien for å speide.
Speideren er rekognoseringselementet til en hær.
Det er soldaten eller en liten gruppe soldater-
som går ut for å se hvor fienden er.
Om de planlegger bakholdsangrep,-
om det er en måte å krysse en nøkkelelv.
Så deres oppdrag er å lede foran hovedgruppa.
I skogens stillhet gjør Biddle fremskritt.
Han jobbet på fabrikk da han fikk innkallelsen-
to år tidligere, som 19-åring.
Han er den tredje av tre brødre.
Når skuddene trenger gjennom stillheten, legger speideren seg.
Han fortsetter å gå gjennom tette trær nær togskinner.
Til tross for sitt begrensede synsfelt,-
oppdager han en kamuflert tysk posisjon.
Bemannet av tre soldater.
Biddle er en god speider av mange grunner.
Han er rolig under press. Han er en god skytter.
Men viktigst av alt har han godt syn,-
det betyr at han kan se fienden før fienden ser ham.
Med dette målet sirkler Biddle rundt og nærmer seg.
Menig Melvin Biddle kryper mot en tysk posisjon.
Han må gå forsiktig videre.
Enhver lyd eller bevegelse kan avsløre hvor han er.
Når han er mindre enn 27 meter unna, bøyer han seg ned og sikter.
En tysk soldat faller.
Biddle gjør klar et andre skudd, men nøler med å trekke av.
Han vurderer å ta de to andre til fange,-
men de griper etter riflene for å skyte tilbake.
Biddle skyter den andre tyskeren i torsoen.
Den siste soldaten flykter.
Biddle skyter to skudd til, og treffer ham to ganger.
Men han holder seg på beina og snubler mot baksiden.
Biddle går mot den tyske utposten.
Det er ingen tegn til soldaten som rømte gjennom buskaset.
Han snur seg mot den andre soldaten som har et alvorlig sår i magen.
Mannen er ung og minner Biddle om seg selv.
Han løsner på beltet til den døende tyskeren,-
for å lette på trykket.
Plutselig bryter skogen rundt ham ut i granater og håndvåpenild.
Den tredje tyskeren er tilbake ved sin egen linje igjen-
og har varslet dem om Biddles nærvær.
I sørøstlige Belgia 23. desember 1944,-
utnytter tyske styrker svakheten til den allierte linjen-
i Ardennes-regionen.
Ardennene blir sett på som bakevje. En av hovedgrunnene er terrenget.
Det er mye åser, myr og skogholt, og man antar-
at tyskerne ikke kommer gjennom der.
Eisenhower har tropper i nord og i sør-
som han vil sende videre når kampene starter igjen,-
men Ardennene er oversett.
Dette gjør at tyske tanks og soldater kan styrte-
mer enn fem mil inn i Belgia for å ta tilbake Antwerpen.
Melvin Biddle kryper vekk fra kryssilden til motorveien...
...som knytter den belgiske byen Soy til nabobyen Hotton i vest.
Når han nærmer seg veien, ser Biddle kjøretøy foran seg.
Han kryper frem for å se bedre.
Biddle ser at det er amerikanske biler-
med stjernen på siden, men samtidig-
snakker soldatene tysk. Det gjør ham veldig mistenksom.
Han bestemmer seg for å fortelle det til sin overordnede.
Bilene kan bli brukt til å infiltrere amerikanske linjer.
Biddle er en god speider og innser at han har oppdaget viktig informasjon.
Nå må han tilbake til hovedkvarteret.
Ved vestkanten av den tyske fremmarsjen-
har de andre amerikanske fallskjermjegerne-
fra 517. fallskjerminfanteriregiment-
reist langs bakveier til den beleirede byen Hotton.
De møter løytnant Michael McDonald-
og den tredje panserdivisjonens reservetropper som trosset oddsene.
Forsinkelsen av tyskere er imponerende.
Dette er soldater som har svært lite kamperfaring på fronten.
Og her er de. De holder tilbake tyskerne.
Men selv om tyskerne ikke kan ta Hotton,-
kommer ikke amerikanske styrker seg ut av landsbyen heller.
De er fanget sammen og holder på byen.
Forsinkelsen frustrerer panserdivisjonene...
- ...som må krysse Ourthe-elven. - Kom igjen!
Ute av stand til å ta broen,-
beveger de seg sørøst for å finne en enklere passasje.
Omdirigeringen sender spydspissen lenger ut av kurs.
- Det har også større konsekvenser. - Kom igjen!
Hitler starter Ardennene-offensiven for å overraske de allierte.
De blir så sjokkerte at han kan frese gjennom og ta Antwerpen.
Det skjer selvsagt ikke slik Hitler planla det.
De allierte får tid til å samle seg, reagere på overraskelsesangrepet,-
hente inn flere soldater, mer ammunisjon-
og stridsvogner og utstyr og faktisk slå tilbake.
Når greyhoundene drar, rykker tyske Volksgrenadier inn,-
kommandert av oberstløytnant Helmut Zander.
Zander ble med i hæren på 20-tallet, først som menig, så underoffiser.
Han blir offiser svært sent i 1940 som løytnant,-
men forfølger så en rask og vellykket karriere under krigen.
Han er en herdet veteran fra østfronten og høyt dekorert.
Zanders menn fortsetter å hamre løs på amerikanerne i Hotton-
og langs Soy-Hotton-veien med panserjagere.
Amerikanerne må finne og eliminere disse kamuflerte posisjonene,-
i håp om å gjenforene styrkene sine.
Etter å ha rapportert til sin overordnede,-
drar menig Melvin Biddle og to fallskjermjegere-
for å undersøke mistenkelige amerikanske biler når natten kommer.
De har også ordre om å ta en fiendtlig soldat om mulig.
Å fange tyske fanger er standard prosedyre.
Hvis de kan ta en tysk fange,-
kan de få enda mer informasjon om situasjonen.
På motorveien-
ser trioen en tysk offiser ved siden av et amerikansk avledningskjøretøy.
En av mennene med Biddle, en sersjant, sikter.
Forsøket på å fange en tysk offiser går litt skeis.
Sersjanten ber den tyske offiseren om å stanse.
Holdt.
Og han gjør det to ganger, men veldig stille.
Nesten så den tyske offiseren ikke kan høre.
På veldig nært hold, bare rundt 14 meter,-
skyter sersjanten på offiseren, men bommer.
Den tyske offiseren skyter tilbake, og alle sprer seg.
Hei, Johnny!
Mens partnerne hans løper tilbake til USAs front, fryser Biddle.
Biddle er sjokkert.
Han kan ikke tro sersjanten bommet på den tyske offiseren to ganger.
Han tar seg endelig sammen og begynner å løpe.
Men i hans hast går Biddle bort fra den amerikanske linjen.
Den amerikanske menigen Melvin Biddle løper i feil retning-
mot tyske stillinger i skogen.
Han har en M1 Garand, en kniv og noen granater.
Han har gått seg vill,-
og amerikansk artilleri angriper tysk aktivitet i skogen,-
og det faller nå rundt ham.
Til tross for faren ved vennlig ild,-
bestemmer 21-åringen seg for å fortsette oppdraget sitt.
Når Biddle innser at han er bak fiendens linjer,-
gjør han det han alltid har gjort, han speider.
Han prøver å samle så mye informasjon som mulig.
Han vandrer gjennom trærne og prøver å finne fiendens posisjoner-
uten å avsløre seg selv.
Mens Biddle ser, nærmer en tysk patrulje seg.
Ute av mørket hørte han nok en tysk utfordring.
- Holdt! - Holdt!
Den tyske patruljen svarer "hottentot".
Hottentot!
Selv om Biddle ikke forstår tysk,-
skjønner han at "hottentot" er passordet til ordren "holdt".
Informasjonen kan redde livet hans-
hvis han snubler inn i en tysk leir ved en feiltakelse.
Men det er et problem.
Biddle er bekymret for Indiana-aksenten.
Faktum er at om han roper "hottentot",-
og ikke høres tysk ut,-
skjønner tyskerne at det er en fiende blant dem.
Han tenker at om han møter noen,-
må han være rask til å rope "Holdt!" først.
Han tror det er lettere å si for en gutt fra Indiana.
Mens Biddle fortsetter å vandre i mørket,-
gjør han mer enn å samle informasjon.
Han bestemmer seg for å eliminere et maskingeværrede foran seg.
Selv om han risikerer å avsløre seg,-
trekker Biddle ut splinten på en granat.
Når den eksploderer, åpner han ild med sin M-1 Garand-
for å fjerne soldatene.
Han smelter inn i natten igjen mens tyskerne leter etter angriperen.
Troppene holder ut i Hotton i Belgia,-
under angrep fra fiendtlige styrker utenfor byen.
Det amerikanske målet er å beskytte en bro over Ourthe River-
som kan gi tyske stridsvogner tilgang til belgiske veier-
og kappløpet mot Antwerpen.
Medlemmer av Biddles regiment prøver også å angripe-
de tyske styrkene fra baksiden, langs den nord-østlige motorveien.
Gjemt i den tyske linjen,-
snubler Biddle over panserjagere i skogen.
Panserjagerne har latt tyskerne slå tilbake amerikanske angrep-
og nå vet Biddle hvor de er.
Om han kan få informasjonen til hovedkvarteret, kan krigen snu.
Rapporter feilidentifiserte ofte fiendens panserjagere som tanks.
Da amerikanske soldater møtte tyske panserkjøretøy på slagmarken-
var det vanligvis dekket av furutrær
greiner eller andre former for kamuflasje.
Så enten det var Panzampfwagen IV, Panzerjäger eller en annen type,-
strevde soldatene med å si hva det var.
Pansrede kjøretøy har et annet formål.
Den tyske panserjageren kalles en "Panzerjäger",-
og er et dedikert anti-tanks-kjøretøy.
Våpenet ligger i en fast kasematt,-
en superstruktur uten tårn.
Panserjagerens lave profil gjorde det vanskelig for amerikanerne-
å finne dens posisjon.
Hovedmålet dens er å angripe fiendens tanks,-
så den må beskyttes.
En tysk Panzerjäger har vanligvis mer pansring enn tanks,-
og samtidig har den vanligvis en kraftigere kanon.
Han noterer hvor panserjagerne er.
Biddle angriper ikke panserjagerne fordi han er én mann.
Og han er speider. Jobben hans er å samle informasjon.
Med denne nøkkeletterretningen går han videre.
Men ute av mørket stopper en stemme Biddle.
Holdt!
Når en ung amerikansk menig prøver å svare på en passordutfordring...
- Hottentot. - Tror ikke fiendens vakt på det.
Nein!
Den tyske soldaten løfter geværet, men Melvin Biddle løper ut i natten.
Soldaten åpner ild, men skuddene bommer.
Alarm!
Biddle løper dypere inn i skogen...
...finner dekning.
Og venter.
Medlemmer av 560. Volksgrenadierdivisjonen-
under oberstløytnant Helmut Zander,-
må finne fiendens inntrenger som har skapt kaos i de tyske linjene.
Biddle hører støvler i snøen.
Tyskerne kommer nærmere.
Biddle er veldig kald.
Han er redd for at fingrene er så kalde-
at han ikke kan trekke av om han havner i trøbbel.
Han tar en rask avgjørelse.
Løsningen hans er å bruke venstre hånd til å dra i fingeren-
på høyre hånd hvis han havner i en skuddveksling.
I mørket kommer en tysk soldat så nær-
at støvelen hans lander ved siden av Biddles hånd.
Men han oppdager ikke den amerikanske speideren.
De tyske soldatene går videre.
Når trusselen er over...
...hører Biddle skudd i det fjerne.
Han kjenner igjen lyden av sine egne maskingevær.
Hver maskinpistol har en egen lyd,-
når han hører at amerikanske maskingevær skyter,-
kan han peke ut hvor amerikanerne er.
Biddle følger skytelyden mot det han håper er vennlig ild.
Tilbake langs den amerikanske linjen blir fallskjermjegere fra 517.-
beskutt av tyske forsvarere over et viktig veiskille-
langs motorveien fra Soy.
Etter et stort amerikansk fremrykk går tyskerne til motangrep.
Nattkampene er voldsomme og nære.
De tyske maskingeværskytterne roper:
"God jul, amerikanske jævler."
Det oppmuntrer amerikanerne.
Mange vet ikke at det er julaften,-
og dette er som brensel til angrepsilden.
Forsvar fra en tropp fra C-kompaniet holder igjen det tyske angrepet.
Så rykker de 9 meter frem, og fiendens ild stanser.
Fallskjermsoldatene griper øyeblikket.
Troppen rykker frem og skyter på veien.
Andre blir med fra "B"- og "A"-kompaniet.
De kjører over de tyske posisjonene for å endelig ta veikrysset.
At veikrysset ble erobret, er ekstremt viktig.
Nå kan USA fortsette til Hotton-
og hjelpe mennene som slåss der.
Speideren Melvin Biddle nærmer seg lyden-
av amerikanske maskingevær når han hører noe annet.
Det er et tysk Junker JU 88. Et rekognoseringsfly som flyr lavt.
Vingene berører nesten tretoppene.
Mens det tyske flyet nærmer seg,-
dukker et annet fly opp.
En amerikansk P-61 Black Widow flyr over ham.
P-61 var det amerikanske luftforsvarets egen nattjager.
Det var et stort fly med to motorer og mannskap på tre-fire personer.
Den hadde en god luft-til-luft radar,-
-så den kunne finne fiendtlige fly om natten.
Det trengte ikke å se fiendens fly. Det kunne se dem på radaren.
Plutselig går et av flyene opp i flammer.
Under angrep fra det amerikanske jagerflyet-
faller den tyske Junker JU 88 fra himmelen.
Det var uvirkelig å se et flyslag om natten.
Det ville vært høylytt, særlig i lav høyde.
Først ville du jublet over at det amerikanske flyet seiret.
Så ville du fått panikk da det tyske flyet begynte å komme veldig nærme.
Vraket bommer på menig Melvin Biddle.
Men den krasjer i nærheten og lyser opp skogen.
Biddle går videre for å finne den amerikanske linjen i mørket.
Han har vært borte siden gårsdagen-
og kan ikke det nye passordet for 24. desember.
Han er redd for å bli skutt-
fordi han kan ikke svare ordentlig på utfordringen.
Mens Biddle går framover...
...hører han en stemme.
- Biddle, er det deg? - Jepp.
En amerikaner hører ham-
og i stedet for å skyte eller be om passordet,-
bruker han navnet hans, og Biddle kommer seg trygt tilbake.
Biddle finner kompaniets kommandør, kaptein Dean Robbins.
Kaptein Robbins trodde at Biddle var død.
Når Biddle dukker opp, er kapteinen glad for å se ham.
Han er enda mer fornøyd med at Biddle har ekstremt viktig informasjon.
Biddle identifiserer tyske maskingevær, og viktigst av alt:
Han viser Robbins hvor de kamuflerte tyske panserjagerne er.
Med et planlagt angrep,-
ber Robbins Biddle spise og få seg litt hvile.
Biddle lener seg mot et tre og åpner en boks med kalde rasjoner.
Han spiser maten og lukker øynene.
Tidlig på morgenen den 24. desember har ikke 517. fått hvile.
De er også kalde.
De fleste av dem må bevege seg for å unngå å fryse.
- Biddle klarer å sovne... - Biddle!
...men blir snart vekket av en kjent kommando.
Du trengs foran.
Kaptein Robbins er glad for at han er der og sier:
"Du er så heldig at vi vil ha deg tilbake."
Og Biddle er igjen fremst.
Robbins setter fallskjermjegerne-
foran en kontingent med amerikanske kjøretøy.
De har prøvd å komme seg inn i Hotton to ganger,-
og de skjulte tyske panserjagerne stoppet dem.
Denne gangen har de en fordel.
På grunn av Biddle vet de hvor jagerne er,-
og de kan angripe disse tyske våpnene.
Mens Biddle går i gang, gir sersjanten ham et signal.
Og gir ham tegn til å legge seg.
Biddle treffer snøen når sersjanten skyter.
Speidere jobber vanligvis på lag, og nå reddet de Biddles liv.
Han så ikke den kamuflerte tyske soldaten,-
men lagkameraten hans gjorde det.
Biddle reiser seg og fortsetter foran fallskjermjegerne-
fra 517. fallskjerminfanteriregiment-
som kjemper seg mot amerikanske styrker i Hotton i Belgia.
Biddle har ordre om å holde venstre flanke-
mens amerikanerne rykker frem mot de tyske panserjagerne.
Han krabber framover.
Langt borte ser han en gruppe fiendtlige soldater.
Men skogen begrenser utsikten hans.
Biddle setter seg opp.
Herfra ser han en rekke hjelmer som beveger seg-
omtrent 183 meter unna.
Han holder albuen nede for å støtte våpenet...
...trekker pusten dypt...
...og skyter.
Menig Melvin Biddles holdning ser uvanlig ut.
Det kalles sittende stilling, og er en av fire-
som amerikanske rekrutter øvde på under grunntreningen.
Målet er alltid å la soldatens bein,-
ikke muskler, støtte riflen.
I sittende stilling-
bruker skytteren riflestroppen som en skinne,-
og vrir seg litt før han hviler venstre albue under kneet.
Det er en ekstremt ubehagelig skytestilling.
Du må øve masse for å gjøre muskelminnet effektivt.
Det lar Biddle se rett over stigningen.
Han er ikke utsatt, men han ser fiendens hjelmer.
Biddle skyter, han sikter litt høyt for å kompensere for avstanden.
Fra rundt 183 meter treffer han blinkene.
Flere ganger.
Under grunntreningen da han øvde om og om igjen,-
trodde han at han aldri kom til å trenge det.
Han tenkte åpenbart feil.
Biddle skyter minst et dusin vellykkede skudd.
Men valgte å ikke se etter selv.
Biddle var glad han ikke inspiserte de døde tyskerne.
Det ville vært et forferdelig minne å bære med seg.
På Biddles høyre side ruller amerikanske styrker mot Hotton.
Hjulpet av etterretning fra speideren hans kvelden før,-
nærmer de seg de kamuflerte tyske stillingene.
Schnell.
De tyske panserjagerne snur seg mot den amerikanske styrken.
Men amerikanerne skyter først.
De blir endelig kvitt våpnene som har stagget dem i dagevis.
Amerikanske militærkjøretøy og fallskjermjegere-
får det tyske forsvaret til å gi opp.
Tyskerne kjemper nå på to fronter.
Amerikanske tropper slåss utenfor Hotton,-
og en annen amerikansk styrke rykker frem på motorveien vestover.
Det som er igjen av de tyske styrkene, smelter ned i sør.
De to amerikanske gruppene møtes i utkanten av Hotton.
Baktroppene hadde forsvart seg mot tyskerne i flere dager.
Tyskere i byen, i skogen, i husene.
Så plutselig, kommer en amerikansk soldat. Slaget er over.
Hotton og broen dens er nå i de alliertes hender.
Ødeleggelsene og vraket viser hva kampen koster-
for krigerne og beboerne i landsbyen.
De fleste fra 517. blir sendt tilbake for en pause-
og julemiddag i Soy.
B-kompaniet og Biddle får ikke hvile ennå.
B-kompaniet returnerer til veikrysset.
Biddle. Vi trenger deg!
For å rydde skogen og sikre motorveien.
Første bataljon fra det 517. fallskjerminfanteri-regimentet-
får hederlig omtale fra presidenten for sine handlinger i Hotton.
Mennene i 3. panserdivisjon får skryt i landsbyen.
Forsvarsmanøvrene der-
ble til og med beundret av den tyske generalen,-
Hasso Manteuffel.
Menig Melvin Biddle får den høyeste prisen-
i den amerikanske hæren for handlinger i kamp.
Kongressens æresmedalje-
for hans frodige mot, og ypperlige dristighet-
som lot bataljonen hans bryte fiendens grep om Hotton-
med minimalt tap.
Biddle fortjente en æresmedalje-
fordi han gikk hinsides det plikten krever.
Ofte tenker vi på kamper som store formasjoner-
for å oppnå store mål.
Ofte handler kamper om motet-
eller avgjørelsene til et par personer.
Dette skjer i Hotton, og Biddle gjør en stor forskjell.
517. og 3. panserdivisjon stanset Greyhound-troppene ved Hotton,-
men det er bare en utsettelse.
Tyske tropper omdirigerer snart til La Roche i Belgia-
og krysser Ourthe River der.
Men som de andre troppene bruker de opp forsyningslinjene.
Det er et gammelt uttrykk om at lenestolkrigere ser på taktikk,-
men de sanne generalene ser på logistikken,-
for om du ikke kan forsyne troppene,-
kan du ikke forsvare flankene, da er du i trøbbel.
Ardenneroffensiven var det siste tyske forsøket-
for å vinne tilbake initiativet i vest.
Men det mislyktes, og det kostet,-
-for tyskerne brukte sine siste kjøretøyreserver,-
og de var mer eller mindre nakne i øst.
Den 12. januar starter sovjeterne sin vinteroffensiv-
-og bryter raskt gjennom det tyske forsvaret-
-og presset seg gjennom Polen mot Berlin.
Og krigen i Europa vil fortsette å rase i nesten fire måneder til.
Tekst: Synnøve W. Fossestøl