Nord-Italia, oktober 1944.
En kanadisk menig fra en stridsvognjegertropp-
kjemper mot en tysk Pansertank, kun væpnet med en PIAT.
Han vet at den beste rekkevidden for å treffe, er under 18 meter.
Det er en skremmende opplevelse.
Du måtte praktisk talt stå foran tanken for å treffe den.
Soldaten venter til den er nærmere enn ti meter...
...før han skyter.
Den 6. juni 1944.
De allierte styrkene lander endelig i Normandie-
for å åpne vestfronten.
Men nazistfanatikere fortsetter å kjempe iherdig for å overleve.
D-dagen var en kamp.
De måtte fremdeles vinne krigen.
21. oktober 1944.
Savio-elven i Nord-Italia.
D-DAG PLUSS 137
Soldater fra Seaforth Highlanders vasset forsiktig gjennom vannet.
Når Seaforth-ene går ned i elven, blir det mørkt.
Det regner kraftig.
Vannivåene i Savio-elven begynner å stige raskt.
Troppleder, løytnant D.H. McKay, sjekker elvebredden.
Ikke bare gjørme og kald strøm gjør kryssingen til en utfordring.
Under ild fra fienden, må han også finne soldater-
fra Princess Patricias Canadian Light Infantry Regiment-
på den andre siden.
PPCLI hadde krysset før dem. De ble bombet kraftig.
Seaforth-ene visste ikke om PPCLI hadde blitt invadert eller ikke.
Kanadierne hadde landet i Italia et år tidligere.
De begynte på Sicilia lenge før D-dagen.
Sicilia er Europas myke side.
Churchill ønsker ikke å invadere Frankrike og Normandie.
De vestlige allierte er ikke klare-
og likevel legger Stalin enormt press-
for å fjerne trykket fra østfronten.
Men fremgangen har vært treg.
Tyskerne innlemmer det italienske terrenget-
i forsvarslinjene.
De bygde bunkere, piggtråd, minefelt og så videre.
Og det gjør det vanskelig for De allierte-
for å fortsette fra bunnen av støvelen og nordover.
Til tross for innsatsen til blant annet amerikanske tropper-
betyr de bitre kampene at 15 måneder senere-
okkuperer tyskerne fremdeles Nord-Italia-
inkludert industrihjertet.
I oktober 1944 stiger kanadierne som slåss med den britiske 8. arméen-
...opp fra Apennine-fjellene.
Fjellene har vært en grusom barriere med elv etter elv.
Fra vestkanten av Adriaterhavet...
Det ser ut som de endelig skal komme seg på flat mark-
og prøve seg på Bologna.
Men mange elver renner over sletten-
og fienden er fast bestemt.
Som respons på gjennombruddet til Canada, vet tyskerne-
at dette er ekstremt farlig for hele posisjonen i Nord-Italia.
Så de henter inn forsterkninger for å stoppe fremmarsjen.
For å utnytte det naturlige forsvaret-
har de trukket seg til vestsiden av Savio-elven.
Det tyske Panzer Grenader-regimentet-
forsvarer en sektor rundt åtte kilometer lang langs Savio-
nord for byen, Cesena.
Kommandøren av andre bataljon, kaptein Ekkehard Maurer-
har blitt plassert her som en del av offisersopplæringen.
Kaptein Ekkehard Maurer er bare 25 år på denne tiden.
Han ble plassert der et par dager før.
Han forfølger et stabsoffiserkorps. Og akkurat nå-
er han på frontlinjen, en roterende rolle.
Maurer vet at kanadiere har krysset Savio-
men han aner ikke hvor langt de har kommet.
Fra landsbyen Pievesestina-
vil Maurer sende de pansrede kjøretøyene til en Kampfgruppe-
mot elven for å avskjære dem.
Fortsatt under ild, og til tross for mørket-
samarbeider løytnant McKay og mennene med Princess Patricia's.
Det må ha vært fint for Seaforth å få kontakt.
Kanadierne hadde et brohode. De holdt posisjonen sin-
og Seaforth ville ikke kjempe alene mot tyskerne.
Princess Patricia's peker ut fiendens posisjon...
...inkludert seks maskingeværreder som hadde holdt dem nede.
De tilbyr også å bytte våpen med McKays menn etter elvekryssingen.
De vet at Seaforth springe forbi dem-
for å angripe tyskerne. Da trenger de rene og tørre våpen.
Kompani D og B må klarere fienden innen 457 meter fra elven.
Tyskerne har okkupert lokale gårdshus og bygninger-
og beskytter alle med opptil tre maskingeværposter.
Mange forblir skjult til kanadierne kommer for nær.
Men glimtene av våpnene i mørket...
...lar Seaforth utflankere dem.
De eliminerer maskingeværredene bakfra.
Når kompani B og kompani D sikrer sine mål-
på vestsiden av Savio-
ankommer to nye Seaforth Highlander-kompanier, A og C-
og posisjonerer seg for å fortsette.
Deres oppdrag er å avskjære nord-sørveien til Cesena-
som går parallelt med elven.
Denne ruten er en viktig transportkorridor for fienden.
De forventer at den er godt forvart.
En tropp med stridsvognjegere er tilknyttet C-kompaniet.
Som så mye i krigstiden, mislyktes Canadas jaktstrategi.
Kommandantene meldte at soldater-
ofte fikk panikk ved trusselen fra fiendens stridsvogner.
Det var veldig viktig for befalhavende og soldatene selv-
å ha strategier for å angripe stridsvognene.
Tankjegere trener på å fange og ødelegge alle typer panservogner-
som stridsvogner med selvdrevne våpen.
De bruker bare våpen de kan bære-
stridsvognminer, og Thompson maskinpistoler-
og panserødeleggende ammunisjon fra Projektor Infantry Anti-Tank-
PIAT.
Strategien begynner med å lamme byttet.
Tankjegere begraver miner på tvers av veiene foran panseroffensiven.
Når de utløses, ødelegger den tanksporene for å stoppe den.
Patruljelag går inn for å skyte bomber rett inn i skroget.
Den ideelle rekkevidden er kun 18 meter.
Soldater med Tommy-våpen beskytter PIAT-agentene-
og tar ut alle fartøy på flukt|11111.
Etter at tyskerne sprengte broene, betyr den flommende Savio-elven-
at kanadierne ikke kan ta med egen rustning i kampen.
Troppene har størst sjanser i kampen mot tyskerne.
C-kompaniet nærmer seg veiskillet-
ved siden av Pievesestina-kirken.
Med rapporter om fiendens rustning-
må kommandanten for Seaforths nye stridsvogntropp-
Sersjant Keith Thompson, sende ut teamene sine.
Han plasserer mennene sine i grøfter på begge sider av området-
og løper ut på veien selv-
for å begrave gruvene før de tyske stridsvognene kommer.
Ifølge kanadisk tankjegerstrategi, må Sersjant Keith Thompson stoppe-
eller i det minste sakke ned fienden.
Første graver han Hawkins-granater ned i veien-
for å gjøre krysset utilgjengelig.
Tankjegerne bruker nummer 75 eller Hawkins anti-tank-granat.
Det ble utviklet etter Dunquerke-
til bruk for den britiske hæren og hjemmevernet.
En Hawkins-granat er en en-kilos ladning.
Den er rektangulær i form og ser litt ut som en kolbe.
Den kan begraves som en mine.
Det kan festes til noe som eksploderer-
og den kan kastes som en granat.
Flere Hawkins-granater kan bindes sammen-
for et mer eksplosivt resultat.
Én granat er ikke nok-
men du vet at en rekke av dem sannsynligvis vil slå ut-
et pansret kjøretøy som kjører på dem.
Thompson har lagt fellen sin.
Når lyden av panservognene kommer nærmere-
kamuflerer han granatene med blader og jord.
Sjekken hans er ferdig. Thompson hopper i grøfta-
med de andre jegerne fra det kanadiske Seaforth Highlanders.
Det første tyske kjøretøyet nærmer seg veiskillet.
Thompson ser på mens hjulene ruller mellom granatene-
og detonerer ikke eksplosivene.
Sersjant Thompsons reaksjon var nok vantro.
Han hadde nettopp satt opp et minefelt-
og den tyske stabsbilen går rett gjennom-
uten å utløse en mine.
Thompson og soldatene skyter på den med maskingeværene.
En annen tankjeger hopper på med en PIAT.
På akkurat rett tidspunkt, avfyrer han en bombe på svært nært hold.
PIAT er et håndholdt våpen som avfyrer en en-kilos bombe-
-fylt med RDX- og TNT-sprengstoff.
Sprengkraften kan ødelegge opptil 10 cm av pansringen.
Eksplosjonen av en PIAT-bombe stopper bilen og dreper sjåføren.
En tysk offiser rømmer fra ruinene-
og forsøker å varsle kolonnen bak ham.
Men Thompson og de andre setter inn dødsstøtet.
- Tilbake! - Så setter de fellen igjen.
Det tar ikke lang tid. Ikke langt etter den første bilen-
kjører en tysk selvdrevet pistol ned langs veiskillet.
Selvdrevne pistoler, eller SPG, ser ut som stridsvogner.
Men våpenet står fast og er ikke et roterende tårn.
Å styre begge kjøretøyene, vil bli en utfordring.
Gitt regnet og mørket, var sikten ekstremt dårlig.
Vi kan anta at sjåføren av dette selvdrevne våpenet-
ikke forsto og så ikke hva som skjedde foran ham.
Trolig usett, en kanadisk menig sikter sin PIAT.
Men bomben bommer.
Fiendens selvdrevne våpen fortsetter mot dem.
Når den tyske rustningen nærmer seg-
holder stridsvognjegerne tilbake for å se om sersjantens minefelt-
kan stoppe våpenet.
Kjøretøyets spor krysser Hawkins-granatene.
Denne gangen utløses en eksplosjon.
Det interessante er at sersjant Thompson er ganske glad-
for at stabsbilen ikke utløst minene, for nå har han immobilisert-
målet med høyere verdi.
Med skade på hjulsporene, står det selvdrevne våpenet stille.
Det er ideelt å stoppe kjøretøyet for tanksjakt.
Du har større sjanse å treffe, og forårsaker mer skade med PIAT-
på et stillestående mål.
De kanadiske tankjegerne går inn i åpent lende for å fullføre jobben.
Et PIAT-team sikter på målet.
SPG slutter å være en trussel med et panserbrytende angrep.
Andre jegere hopper på våpenet for å drepe besetningen.
- De slipper en granat oppi luka. - Varsku her!
Våpenet kan ikke opereres og blokkerer veien.
Den væpnede linjen er sendt ut av kaptein Ekkehard Maurer-
andre bataljonssjef-
i det tyske niende Panser-regimentet.
Det niende Panser-regimentet-
kommer fra det gamle niende infanteriregimentet-
det tradisjonelle prøyssiske regimentet, som var basert i Potsdam-
og ble sett på som en kilde-
for den aristokratiske tyske eller prøyssiske offiseren.
De hadde ankommet Italia sommeren 1943-
og inntok forsvarsstilling nær østkysten i september 1944.
Maurer trenger mer informasjon om den kanadiske linjen-
for å stoppe dem.
Tyskerne er på defensiven.
De er ekstremt overrasket over å se hvor langt kanadierne-
allerede har kommet inn i linjene deres.
Det kanadiske artilleribeskytningen-
har forstyrret kommunikasjons- linjene og forverret problemet.
De tyske kommandørene kan ikke kommunisere-
så venstre nabo vet ikke hva høyre nabo gjør.
Kommunikasjon lenger opp på kommandokjeden-
er knapt mulig.
Men Maurer har fremdeles tilgang til betydelig våpen-
inkludert Mark V Panser-stridsvogner.
Panzerkampfwagen, eller Mark V Panser-
er en av Hitlers mektigste og mest fryktede stridsvogner.
I 1941 utviklet tyskerne den mellomstore tanken raskt-
som svar på trusselen fra den sovjetiske T-34.
Mark V stormet inn på slagmarken i 1943-
-med et kraftig våpen på 75 mm og et par MG34 maskingevær-
-i stand til å utløse hundrevis av kuler i minuttet.
På 41 tonn, er panseren tung, men rask.
En motor med 700 hestekrefter skaper en toppfart på 45 kilometer i timen.
Mens en Mark V-stridsvogn maler oppover veien...
...løper et lag med kanadiske tankjegere over en åker.
Menig Ernest Smiths speider etter den beste posisjonen.
Menig Smith er interessant. Han er modig og en naturlig leder.
Selv om han ikke har kommandoen-
tar han initiativet, og folk følger ham.
Smiths naturlige kampinstinkt har blitt belønnet med forfremmelser-
men han beholder dem ikke.
Menig Smith hadde et rykte for å være en bråkmaker.
Han var ulydig.
Han ble forfremmet ni ganger og degradert ni ganger.
Han hadde problemer med autoriteter.
Det var ingen tvil om at han var litt av en soldat.
Kommandøren og stridsvognjegerne var opptatt-
med det tyske selvdrevne våpenet. Smith ser Panservognen lenger frem.
Han setter PIAT-teamet i en grøft med utsikt over veien.
Når tanken kommer nærmere-
bestemmer han seg for at én PIAT ikke er nok.
Med operatøren klar-
henter Smith og menig James Tennant flere.
Det er risikabelt å la en operatør være alene.
Når du avfyrer en PIAT, er halve synet blokkert av våpenet.
Vanligvis jobber de i par, så om en tysker sniker seg innpå-
har du noen som beskytter deg.
Smiths kompani må nå hovedveien-
for å stanse tyske forsterkninger til byen Cesena i sør.
TIL CESENA PIEVESESTINA
Men i stedet møtte de en del av en tysk Kampfgruppe.
For å koordinere seg-
har C-kompaniet etablert et hovedkvarter i sognekirken.
Stridsvognen nærmer seg, og Smith og Tennant må være raske.
De finner en annen PIAT på hovedkvarteret.
Med våpenet på slep, løper duoen tilbake i posisjon.
Når de nærmer seg veien...
...regner maskingeværkuler rundt dem.
Fra beskyttelsen av en grøft-
har den kanadiske menig, Ernest Smith, funnet seg til rette.
Han sniker seg over kanten og ser at tanken nærmer seg.
Vognen feier veien med maskingeværet.
Smith er nok bekymret for to ting.
Hans egen stilling med vennen, James Tennant-
men også den ensomme PIAT-operatøren.
Et minefelt, som det som stoppet den selvdrevne pistolen i sted-
ville vært nyttig. Men det er for sent nå.
James Tennant må lade PIAT-en og stå klar til å skyte.
Menig James Tennant er en av Smiths nærmeste venner.
Kildene identifiserer dem som to dråper vann.
Tennant blir truffet av et maskingevær.
Han lever, men er alvorlig skadet-
og kan ikke styre PIAT-en lenger.
Smith vurderer mulighetene sine.
Han kan gjemme seg og håpe han ikke blir skutt.
Ta Tennant med til en medisinsk hjelpestasjon-
eller han kan ta saken i egne hender.
Han har et lite sekund til å velge, og så angriper han tyskerne.
Smith tar PIAT-en og gjør seg klar i grøften.
I dette øyeblikket er Smith én mann mot en av de mektigste stridsvognene-
i hele andre verdenskrig.
Hvis han bommer, overlever han neppe.
Han lader våpenet mens han venter på den tyske Mark V-stridsvognen.
Smith har ingen støtte PIAT-en har panserbrytende evner-
men ikke alle soldatene likte den.
Det ble først brukt av kanadierne på Sicilia-
men var ikke ferdigstilt.
Granatene traff uten å eksplodere. Det betød at det fortsatt var farlig.
Så bruken av PIAT fikk ikke akkurat mye tiltro.
Selv når påliteligheten øker, forblir avstanden den samme.
Maksimum rekkevidde for en PIAT er 91 meter.
Men tankjegerne bestemte seg for at den optimale avstanden-
bare var 18 meter om natten.
Du måtte praktisk talt stå foran tanken for å treffe den.
Det er en skremmende opplevelse.
Det krevde heltemot fra de kanadiske soldatene.
Tankjegere har tilpasset PIAT-ene sine-
ved å drille ut nye områder for den korte avstanden.
Smith venter til vognen er ti meter unna.
Så hopper han fra grøften og ut i veien.
Med en bombe i løpet og knapp tid til å sikte-
går Smith til angrep på paneren.
Mens de kjemper for kontroll av sektoren-
begynner tyskerne å forstå omfanget av den kanadiske offensiven.
Kaptein Ekkehard Maurer tvinges til å styrke forsvaret.
I nord har kanadierne invadert de tyske linjene-
så tyskerne er i en så desperat situasjon-
at de må sende bataljonhovedkvarteret inn i kampen.
Maurer er under angrep.
Hvis hovedkvarteret blir sendt ut i kamp-
er situasjonen svært kritisk.
Og dette er en av forsvarers siste utvei.
Kanadierne stormer stillingen hans...
og Maurer ble skadet av en håndgranat.
Han må trekke seg fra kampen.
På veien ved sognekirken i Pievesestina...
...Menig Ernest Smith...
treffer blink på den tyske panservognen.
Beistet stanser helt.
Vraket av Panzer V prøver å reversere.
Når Smith treffer vognen, lammer han den.
Problemet er at han nå må håndtere omtrent ti tyskere-
som satt bakpå-
som nå hopper av og begynner å bevege seg mot ham.
På nært hold og helt alene, har ikke Smith mange valg.
PIAT-en den kanadiske menig, Ernest Smith,
brukte mot tanken-
er ubrukelig mot flere fiendesoldater.
Han tar opp Thompson-maskinpistolen.
Smith gjør noe ganske utrolig.
I stedet for å trekke seg tilbake, drar han lenger ut på veien-
og avfyrer Tommy-våpenet på de tyske soldatene.
Tidenes mest beryktede våpen.
Thompson-maskinpistolen ble designet som et automatvåpen-
som kunne bli styrt av én enkelt soldat.
Maskinen på maskingeværet refererer til kompakt kule-kaliber-
-relativt til de som blir skutt med rifler.
Nye magasiner har 30 runder-
-med en utrolig skuddhyppighet på opptil 700 skudd i minuttet.
Det amerikanske våpenet ble først solgt til Storbritannia-
for ca. 225 dollar per enhet i 1940.
Winston Churchill sa:
"General Thompson's våpen kan være kilovis-
det mest ødeleggende våpenet utformet for krig".
Prisreduksjonen gjorde at Thompson-varianten ble populær-
blant de allierte i Europa.
Smith skyter mot de tyske soldatene på kloss hold.
I skuddvekslingen drepte han fire. De andre trekker seg tilbake.
Mens Smith fortsetter å holde linjen...
eksploderer en 75-millimeters stridsvogn i nærheten.
Han ser en annen vogn-
mens mer tysk infanteri stormer mot hans retning.
Smith regner med at den andre tyske tanken er utenfor rekkevidde.
Det mest presserende problemet-
er de tyske soldatene på vei mot ham.
Smith holder jevn ild mot soldatene...
...til han går tom for kuler.
Han går tilbake til grøften for å finne mer-
og finner et ekstra magasin nær menig James Tennant.
Smith kjemper for å forsvare Seaforths gode posisjon-
og for å forsvare James Tennant, som ligger der, såret.
Smith lader opp og hopper tilbake på veien, i nærheten av Tennant.
Tyskerne trekker seg tilbake.
Men nok en gang, åpner stridsvognen ild.
Og tvinger Smith til å fokusere.
Da bestemte han seg for å ta tak i vennen sin-
og ta ham med til en helsestasjon i nærheten.
Når vi tenker på kamper-
tenker vi på ansiktsløse soldater som skyter hverandre-
i kamp og kaos-
men i virkeligheten består slag av disse små, menneskelige øyeblikkene.
- Dette er et av dem. - Smith må være tålmodig.
Han må vente på en pause for å kunne hjelpe Tennant.
Når tanken stopper angrepet, bruker Smith muligheten-
for å hjelpe vennen ut av den relative tryggheten i grøfta.
Kampen fortsetter på åkrene rundt og langs veien-
mens resten av kompaniet og stridsvognjegerne-
kjemper mot motangrepet.
De to drar så fort de kan til kirken i nærheten.
Kommandør for C-kompaniet, major Stewart Lynch-
har etablert hovedkvarteret med en hjelpepost ved veiskillet.
Smith ankommer med en skadet menig James Tennant-
for å få hjelp fra legene.
Når en soldat blir skadet i kamp, tas han som regel med bak-
og blir behandlet på et midlertidig medisinsk anlegg-
eller blir sendt på sykehus.
Men da de var ved Savio-elven, var elven så fyldig.
Det var så mye vann i den-
at det var umulig å få de sårede tilbake.
Og de ble etterlatt der i ekstremt sårbare situasjoner.
Det er ingen vei over elven, så de sårede kan ikke evakueres.
Og flommen skaper andre problemer for Lynch.
Da er major Lynchs største bekymring-
forsterkninger eller mangelen på det.
Fakta er at vannivået i Savio-elven-
har økt så raskt at han ikke får forsterkninger over.
Dette har vært et problem for De allierte-
gjennom kampene sine i Italia.
Ordentlige italienske broer ble bygget høyt over flomvann.
Men mange har blitt ødelagt.
Noen av de alliertes luftangrep for å forhindre tysk retrett.
Andre ble sprengt av tyskerne-
for å kutte tilgangen til den andre siden.
Uansett er det sivile som får svi.
De allierte måtte ofte bygge opp broene under regntiden-
når vannet gjør jobben vanskeligere.
Som før kjempet allierte styrker mot været og tyskerne.
- Med Savio-flommen... - Breddene er så gjørmete.
De finner ikke et bra sted å bygge bro.
Ingen infanteri kan krysse. Ingen utstyr og ingen rustning.
Seaforth-ene er alene.
Mennene får juling.
Smith husket senere hvor ille det var.
Ifølge Smith snudde major Lynch seg mot ham og sa:
"Vi er omringet. Hva skal vi gjøre?"
Smith svarer: "Ta et vindu og senk hodet ditt".
Om det skjedde nøyaktig sånn eller ei-
var Smith en bra fyr å høre på.
Og en bra fyr å stole på for råd i en så farlig situasjon.
Men Smith forlater selv reservatet for å kjempe mot fienden.
Kanadierne har sakket ned tyskernes linje-
men de må ødelegge den. Rett utenfor kirken-
holder Sersjant Thompson og andre jegere-
tysk infanteri unna-
som renner over jordene og ned veien...
...når et tysk selvdrevet våpen kommer mot dem.
Idet regnet fortsetter-
møter sersjant Keith Thompson nok en trussel i mørket.
Et tysk selvdrevet våpen må unngå-
restene av Kampfgruppen.
Det neste tyske selvdrevne våpenet sitter fast på veien.
Det er havarerte vogner. Det er lik.
Så tyskerne prøver å utflankere kanadierne-
ved å gå mot kirken.
Mens teamene gjør klar PIAT-ene-
åpner støttejegerne ild med maskingeværene sine.
Men kulene spretter harmløst av rustningen.
Når det selvdrevne våpenet kommer på skuddhold...
...slipper stridsvognjegerne bombene sine.
Vognen blir truffet, og en andre SPG er slått ut.
Kaptein Ekkehard Maurer er skadet...
Løytnant Strangen er den eneste tyske offiseren-
som kan ta kontroll over bataljonen.
Maurer ble skadet av en granatkaster.
Hans adjutant, en løytnant, tar over kommandoen.
Det er sjelden at en løytnant tar kommandoen over en hel bataljon.
Det viser hvilken desperat situasjon tyskerne befant seg i.
Men mens kanadierne er utholdende...
...er ikke kampen over ennå.
Sersjant Thompson og mennene hans rydder opp etter angrepet på SPG.
De strever med å se hva som kommer i mørket.
Med tiden kryper enda en panservogn framover-
som også prøvde å gå rundt på baksiden av kirken.
Thompsons PIAT-team sikter inn og lader på nytt.
Vognen bremser når den når det ødelagte selvdrevne våpenet-
som blokkerer veien.
Å betjene en 45-tonns stridsvogn er vanskelig under gode forhold.
Men i denne situasjonen, er det mørkt.
Det hadde vært vanskelig å navigere på denne slagmarken-
som var dekket av vrakrester.
- Forholdene er katastrofale. - Det er vått og gjørmete...
...og panseren sklir ned i en grøft.
Thompson griper muligheten og sender PIAT-teamet framover.
Tank! Tank!
PIAT! PIAT!
Flankert med maskinpistolene...
...slo de ut vognen med PIAT-ene sine.
Idet det tyske mannskapet prøver å flykte, blir to drept.
Andre rømmer inn i mørket.
Innen kl. 0600, trekker tyskerne seg tilbake-
etter å ha mistet over 100 menn og mange kjøretøy-
inkludert to selvstyrte våpen og to panservogner.
Antall omkomne for Seaforth Highlanders var 106 menn-
inkludert 18 drept og 61 såret.
Den kanadiske seieren er så rask og komplett...
Hei.
...at en gruppe tyske soldater som ble gått rundt i mørket-
møter opp på deres tidligere kommandopost-
og visste ikke at de hadde blitt beseiret.
Femtiseks blir samlet sammen og tatt som krigsfanger.
For å holde seg rolig og iherdig-
får sersjant Keith Thompson en tjenestemedalje.
Han får æren for å ha ivaretatt brohodet-
mot et bestemt og kraftig støttet motangrep.
Ernest Smith mottar Samveldets høyeste militære ære-
Victoria-korset.
Smith var eneste kanadiske menig som fikk Victoria-korset-
under krigen.
Det er en utrolig prestasjon, men han var også en fargerik figur.
Før han skulle møte kong George VI, låste de ham inne med et par øl-
for å se til at han kom neste dag.
Og da nektet han å bukke. Han gjorde honnør i stedet.
Det var bevis på hans kompliserte forhold til autoriteter.
Smith var Canadas siste levende mottaker av Victoria-korset-
-da han døde i 2005. Han ble hyllet som en folkehelt.
De allierte håpet på en rask seier i Nord-Italia-
-etter flukten fra Apennine-fjellene-
Bologna ble ikke frigitt før april 1945.
Og da kjemper Seaforth Highlanders-
-mot tyskerne i Nederland.
Kristin Dale