Mens en amerikansk menig dekker sine medsoldaters retrett,-
kaster en eksplosjon fra en tysk tanks ham i lufta.
Eksplosjonen ødelegger maskingeværet og brillene hans.
Han henter en rifle og holder stand.
Den 6. juni 1944,-
kom allierte styrker endelig inn i Normandie for å åpne vestfronten.
Men nazist-fanatikere fortsetter å kjempe for å overleve.
D-dagen var en kamp. De må fortsatt vinne krigen.
9. januar 1945. Alsace-regionen i Frankrike.
Den amerikanske menigen Glenn Schmidt løper gjennom snøen-
med et Browning automatgevær.
Tyskerne overrumplet patruljen hans i den franske byen Hatten.
I skuddvekslingen sviktet Schmidts B.A.R, og han ble skutt to ganger.
En eksplosjon slo av ham hjelmen og en annen skadet ham i ansiktet.
Han er eneste overlevende.
Patruljen Schmidt er på, er utrolig uheldig.
De gjør noe rutinepreget, og er tilfeldigvis ute-
når tyskerne er i ferd med å angripe.
Med fiendtlige soldater etter seg, må Schmidt kontakte en offiser.
I dette tilfellet, er informasjonen førstehåndsinformasjon.
Schmidt er heldig som slapp unna-
mer eller mindre uskadd sammenlignet med andre.
Tyskerne er midt i Ardenneroffensiven.
Mens Wacht Am Rhein mister fremdrift,-
bestemmer Hitler seg for å angripe en svakere del av fronten.
Det vil bety at den amerikanske og britiske oppmerksomheten-
trekkes bort fra slagene i nord.
Til denne operasjonen, Nordwind, utnevner Hitler Heinrich Himmler,-
Reichsführer og leder for SS, til kommanderende offiser.
Etter hvert som krigen pågår, stoler Hitler på færre og færre.
Men det er ett unntak, Himmler,-
og han vet at Himmler alltid vil være lojal mot ham.
Himmler er ivrig etter å imponere og markere Hitlers jubileum som Führer.
Himmlers mål er å ta tilbake Strasbourg og gi det til Hitler-
til tolvårsjubileet for maktovertakelsen den 30. januar.
Som hovedstaden i Alsace-regionen,-
hadde Strasbourg blitt frigjort sent i November av franske tropper.
Himmlers suksess...
Ville vært et voldsomt nederlag for den amerikansk-franske alliansen.
40 km nordøst for Strasbourg utenfor landsbyen Hotten...
Private Schmidt løper mot den amerikanske linjen.
Plutselig lyses natten opp av hvitt lys.
Schmidt blir truffet.
Ryggen hans brenner og han ruller seg i snøen.
Han må ha vært livredd.
Han er såret flere steder. Han er opprevet.
De nye sårene er fra amerikanske fosforgranater-
avfyrt av amerikanske forsvarere mot tyskerne bak ham.
Fortsatt ulmende, snubler han mot en bunker-
for å bli med i forsvaret der.
Ved bunker 9 når Schmidt en seksjon av den berømte Maginotlinjen.
Maginotlinjen er en styrket linje som Frankrike bygde etter 1. verdenskrig.
Den gikk fra grensen til Sveits til den belgiske fronten.
Den inneholder massive forsterkede betongbunkere.
Noen av disse bunkerne var underjordiske byer.
Det var store personellbunkere.
Alle slags våpen som gikk opp fra toppen av bunkerne.
Tunneler gikk mellom bunkere.
Betongen kunne være over 3,3 meter tykk.
Så de kunne bli bombardert av fly, artilleri,-
og likevel var troppene inni beskyttet.
Problemet var da Tyskland invaderte i 1940. De gikk rundt den.
Tyskerne kom aldri gjennom Maginotlinjen.
De unngikk Maginotlinjen og gikk gjennom Belgia.
Amerikanske styrker okkuperer nå bunkerne som igjen-
må beskytte grensen til Frankrike mot tyskere fra øst.
Oberstløytnant Karl Proll og hans 35. Panzergrenadier-regiment-
leder angrepet inn i Hatten.
Karl Proll er tidligere underoffiser.
Han blir forfremmet veldig fort på grunn av prestasjoner på østfronten.
Og han har noen av de høyeste tyske militærdekorasjoner.
Fra skogen-
krysser Panzergrenadierene en stor åker mot bunkerne.
Tyskerne tror at bunkerne er ubemannet-
men plutselig møter de sterk motstand.
Fronten blir beskutt av amerikanske mortére,-
maskingevær og artilleri.
De lider store tap i angrepet.
De overlevende trekker seg tilbake til trærne.
Proll, som er veteran fra østfronten, vet han må være fleksibel,-
og endre taktikk og handling.
Prolls menn og tanks må finne en vei mellom bunkerne-
for å angripe Hatten direkte.
Bunker 9 er en av flere befestninger-
som strekker seg opptil halvannen kilometer øst for Hatten.
Fra en kommandoplass i landsbyen-
koordinerer kommandør i A-kompaniet, William Corson, forsvaret.
De kobles via telefonlinjer med radio som backup.
Ordet kommer fra fronten om de tyske angrepene.
Corson gjør det enhver kommandør vil gjøre.
Han skaffer seg så mye informasjon han kan.
Og da må du holde kontakten.
Hans enhet fra 242. infanteriregiment fra 42. divisjon-
ankom nettopp Europa.
American Command sendte dem til Alsace-
for å fullføre opplæringen i en stille sektor.
42. divisjon har styrker og svakheter.
Svakheten er uerfarenhet og mangel på organisering,-
mulig mangel på selvtillit.
Styrken er det nye som kan skape en entusiasme-
som ikke fins i mer herdede enheter.
Som svar på angrepene-
forbereder 242. improvisert forsvar i landsbyen.
Personell legger miner for å stanse tyske kjøretøy.
Minefeltet blokkerer veien foran den første bataljonen-
rett overfor kirken.
Over minefeltet setter soldater med bazookaer seg i kirketårnet.
De blir med en amerikansk artilleriobservatør som er der-
for å dirigere ild for å støtte bunkerne.
Artilleriobservatøren, ved siden av kommandøren,-
er den viktigste personen i en kamp i 2. verdenskrig.
Artilleriobservatøren kontrollerer de viktigste-
og dødeligste våpnene på amerikanernes side-
hvor artilleriet er et fryktinngytende våpen.
Tilbake i bunker 9, slo sersjant Alvin Cahoon fra A-kompaniet-
tilbake de første bølgene av tyske angrep-
mot 3rd Platoons posisjon.
Med hjelp av artilleri og mortérild.
Men i sør ser han en farlig utvikling.
Tyske tanks og infanteri bryter seg gjennom mellom bunker 4 og 5.
Når de tyske tanksene ruller inn, kan de flankere bunkerne-
og dra rett inn i Hatten.
Men plutselig treffer amerikanske bazooka-skudd kjøretøyene deres-
fra høyt oppe i landsbykirken.
Det er det beste stedet å se en tysker i bevegelse.
Den tyske hærføreren vil garantert forstå-
og se at de sannsynligvis står i kirketårnet.
Tyskerne besvarer ilden-
og ødelegger tårnet.
Skuddene eliminerer bazooka-teamene og artilleriobservatøren.
Amerikanerne kan ikke lenger regne med presis artilleristøtte.
Tapene svekker forsvaret i landsbyen.
På bakken stiller personell fra 1. bataljons kommandoplass seg opp-
for å forsvare Hatten aktivt.
Menig Vito Bertoldo er en av vaktene.
Han har dårlig syn, som åpenbart kan være et problem.
Han hadde meldt seg frivillig og ville gjerne inn.
Først avviste de ham. Men mens krigen pågår-
senkes standarden og de trenger flere.
Så han kommer inn på det grunnlaget, men blir kokk.
Bertoldo var ikke fornøyd med sin støtterolle.
Bertoldo har allerede vært et problembarn for sin overordnede.
Hvis du har en soldat du oppfatter som et problem,-
vil du sette ham der han gjør minst skade.
Etter ankomsten til Europa,-
flytter kaptein William Corson ham til vaktholdet i Hatten.
Overføringen er ingen forfremmelse.
Men som vakt er Bertoldo et skritt nærmere å kjempe mot tyskerne.
Bertoldo har skrytt til vennene sine-
om at hvis han får prøve seg på tyskerne, blir han en helt.
Det finnes mange slike historier. De ender nesten alltid med-
at fyren skrøt vilt, men da kulene fløy, lå han i en grøft.
Den tidligere kokken setter opp et maskingevær i en døråpning og venter.
Mens tyske kuler peprer kommandoplassen...
...slår fiendtlig artilleri ut kommunikasjonssystemet.
Før angrepet hadde kaptein Corson direktelinjer til alle bunkerne.
Nå er forbindelsen brutt.
En kommandør må alltid bestemme hvor han skal være i feltet.
Hvor er det passende for ham å være?
Corson forlater kommandoplassen.
Han drar for å få møte troppen sin i bunkerne.
Når amerikansk artilleri svikter,-
fornyer oberstløytnant Karl Prolls menn angrepet på bunkerne.
Bunker 9 holder ut, men andre stillinger svikter.
Lenger sør...
Jagdtigeren var den største, kraftigste tanksen i 2. verdenskrig.
Karosseriet var det samme som Royal Tiger-tanksen-
bortsett fra at istedenfor å ha et tårn med 88 mm-kanon,-
hadde den en superstruktur med tykkere panser-
og et enda kraftigere våpen på 128 mm.
Den pleide å angripe og drepe fiendens tanks,-
-kanonen på 128 mm veier 5,5 tonn,-
-og kan trenge gjennom to meter betong fra halvannen km unna.
Da kampene startet i Alsace-
støtte de tyske troppene på gamle Maginotbunkere.
Hitler hørte om dette og sa:
"Aha, jeg har det ideelle våpenet. Send noen Jagdtigere"-
"og få disse mektige Jagdtigerne til å skyte på bunkerne."
Mens tankser og Panzergrenadierer angriper linjen-
faller de amerikanske bunkerne.
Kaptein William Corson skynder seg mot bunker 9-
i håp om å gjenopprette kommunikasjonen.
Mens han nærmet seg bunkeren, blir Jeepen beskutt.
De hopper ut og søker tilflukt i en tom mortérgrop.
Corson bestemmer seg for å løpe mot bunkeren.
Denne hendelsen var et klassisk eksempel på noe man ser i kamp.
Enkle ting blir vanskelige.
Han sitter fast, vet ikke hva som skjer.
Kommunikasjonen er dårlig.
Nå blir de enkleste ting vanskelige og dødelige.
Han setter igjen en walkietalkie hos en av mennene-
for å kommunisere tilbake til 1. bataljon i Hatten.
Med amerikanerne ved bunkerne i en kamp for livet,-
kjører tyske tanks og Panzergrenadierer inn i landsbyen.
Dette skal være i et bakre område.
Det er det første som har gått galt. Plutselig var tyskerne der.
Et sted de aldri skulle ha vært.
Heldigvis stanser minefeltet utenfor 242. infanteriregiment-
1. bataljons kommandopost tyskernes fremmarsj.
Oberstløytnant Karl Prolls Panzergrenadierer går foran-
for å rydde minene.
Menig Vito Bertoldo har ikke fri sikt-
fra kommandoplassens døråpning.
Han bestemmer seg for å finne en bedre vinkel.
De tar maskingeværet ut i gata.
Fullt synlig for fiendtlige soldater-
skyter amerikanske menig Vito Bertoldo med maskingevær.
Han sikter seg inn på Panzer-styrkene som rydder et minefelt-
som blokkerer tanksenes fremrykning.
Bertoldo tvinger dem til slå retrett.
Han og assistenten hans tar med seg maskingeværet videre.
Bertoldo er opplært som alle andre.
At en effektiv maskingeværskytter flytter seg.
Fordi et maskingevær blir fiendens mål.
Det er et dødelig våpen.
Utenfor Hatten, bryter kaptein William Corson seg gjennom tysk ild-
og ankommer bunker 9.
Han finner sersjant Alvin Cahoon og andre fra A-kompaniet-
i 242. infanteriregiment.
De har lite ammunisjon og mange skadde.
Nå har de fleste amerikanske forsvarsverk-
langs sektoren av Maginotlinjen falt,-
-men bunker 9 i nord fortsetter å stå imot.
Corson sender ut ordre.
"Å stå imot for enhver pris."
Han prøver også å kontakte mellommannen, men når ikke frem.
Han vil vente på mørket og så dra til Hatten for å skaffe hjelp.
Om bunkeren faller og Hatten kan flankeres fra nord,-
så gjør det Alsace-regionen og hovedstaden Strasbourg sårbar.
I en tidlig del av operasjon Nordwind,-
var øverstkommanderende Eisenhower klar for å gi opp territorium,-
inkludert Strasbourg.
Eisenhower har fokus på å angripe Tyskland fra nord,-
og Alsace-regionen er for langt sør. Han anser den som uviktig.
For Eisenhower ville det gi mer mening å trekke seg-
fra den fronten og fokusere på Berlin.
Forslaget forårsaker nesten mytteri blant franske styrker.
Alsace-regionen har gått frem og tilbake-
mellom Frankrike og Tyskland i århundrer.
Men det som er så viktig i denne perioden,-
er at franskmennene frigjorde Strasbourg-
og det er et emosjonelt viktig og kraftig symbol for dem.
De vil ikke gi det fra seg igjen.
I Hatten angriper tysk infanteri og tanks på nytt-
mot hovedkvarteret til første bataljon.
Under dekningsild rykker Panzergrenadiertropper frem-
for å rydde minefeltet-
som forankrer det amerikanske forsvaret i sektoren.
Minefeltet begrenser tyskernes mobilitet og vinner tid.
Det er en stor del av slaget om Hatten, å vinne tid.
Og det kan bli bedre.
Hva amerikanerne håper på, er at en tanks kommer-
og sprenger en mine, blir immobilisert-
og blir en slags veisperring.
I et hus hvor de kan overvåke kommandoposten og minefeltet,-
setter menig Vito Bertoldo og assistenten opp maskingeværet.
Skytterens assistent gjør mye.
Det mest åpenbare er at han mater ammunisjon til geværet,-
og så forsvarer han geværet-
mot fiendtlige tropper.
De sikrer våpenet til et bord.
Et lett maskingevær står vanligvis på en tripod.
Det har små føtter som graves ned i bakken.
Ved å feste det til bordet, kunne han holde det stabilt,-
og derfor skyte mer presist.
Bertoldo skyter med maskingeværet sitt.
Nok en gang får hans nådeløse skyting tyskerne til å trekke seg.
Men denne gangen ser fiendens tanks Bertoldos posisjon.
Og fra 69 meter unna skyter de rett mot vinduet hans.
Tanksskuddet går gjennom rommet.
Når støvet legger seg, blir menig Vito Bertoldo og assistenten-
kastet tilbake, men de er uskadde.
Han er litt heldig fordi tanksen skyter en pansret patron.
Det er ikke hyggelig når den kommer inn.
Den gir deg hjernerystelse.
Men det er ikke så dødelig som en høyeksplosiv patron.
Bertoldo kryper tilbake til bordet.
Tanksen står fortsatt bortenfor minefeltet.
Når han når maskingeværet, skyter han igjen.
De avfyrer et maskingevær mot en stridsvogn. Det er galskap.
Du penetrerer ikke tanksen. Du avslører posisjonen din.
En tysk tanksfører dukker opp fra luken for å se.
Bertoldo tar en rifle.
Fra 75 meters hold skyter han og dreper den tyske offiseren.
Bertoldo fortsetter å forsvare minefeltet-
for å holde den tyske hæren på avstand.
Hvordan kampen ender, er uvisst nå.
Mye vil avhenge av hva som skjer med Bertoldo.
Om han kan stoppe tyskernes fremrykk inn i Hatten,-
og hvorvidt det kommer forsterkninger-
innen rimelig tid.
I mellomtiden i bunker 9,-
venter kaptein William Corson for å snike seg inn i Hatten.
Han observerer det tyske angrepet-
og ser statusen til bunkeren.
Han håper at når han kommer tilbake og får en radio,-
han kan tilkalle artilleri, sende ammunisjon,-
og lette trykket på bunkeren.
Så treffer en artilleribombe tårnet, og Corson flyr av gårde.
Ved solnedgang nærmer tyske Panzergrenadierer seg bunker 9.
Som en elite-infanterienhet, fyller oberstløytnant Karl Prolls tropper-
tomrommene mellom tanks med sine våpen.
De reagerer raskt når kampen utvikler seg.
Militærkjøretøy er sjelden effektivt i direkte kamper mot bunkere.
Bevæpnet infanteri eller Panzergrenadierer er bedre,-
for når de kjemper på bakken, kan de lettere finne svake punkter-
i forsvarsverket og beskytte tanks på flankene.
Med kaptein Corson såret, må sersjant Alvin Cahoon ta noen tøffe valg.
Den tyske ilden øker i intensitet.
Mennene ute går tom for ammunisjon og mange blir skadd,-
så Cahoon beordrer dem til å returnere til bunkeren.
Vi tenker gjerne på bunkerne i andre verdenskrig-
som ugjennomtrengelige befestninger.
Man må ta et skritt tilbake-
og huske at det er bare redde menn der inne.
Og deres utsikt til verden er begrenset-
til de små åpningene de har.
I mørket hører Cahoon og hans menn lyder rundt-
og på taket av bunkeren.
Fanget i bunkeren-
hører de at tyske ingeniører stapper eksplosiver ned i ventilasjonsrør.
Fra de ble bygget i 1930-
til de havnet i kamp i 1945,-
kom den tyske hæren ofte og tok mye av stålverket-
for å bruke det i Atlanterhavsvollen ved Normandies kyst.
Så de ble plutselig sårbare for angrep fra uvanlige hold.
På noen av bunkerne, var ventilasjonen en akilleshæl.
Cahoon har ikke noe forsvar.
Hvis sprengstoffet detonerer, vil de ikke overleve.
Han er tom for ammunisjon og kan ikke kommunisere med større enheter-
som han vet vil komme og hjelpe. Han får ikke mennene sine ut.
Han konsulterer kapteinen, William Corson, som er såret, men i live.
Tyskerne er overalt, og det er ikke noe poeng i-
at de bare skal dø der. Så han bestemmer seg for å overgi seg.
Corson er enig.
Cahoon roper til tyskerne på taket.
Restene av A-kompaniet går ut av bunker 9-
med sine sårede kamerater og hærfører.
Som den siste forsvarer i sektoren på Maginotlinjen-
blir de tatt som krigsfanger.
Med den amerikanske motstanden eliminert utenfor landsbyen,-
kan tyskerne rulle uforstyrret inn i Hatten.
Kvelden den 9. januar 1945 nordøst i Frankrike...
Den nye motstandslinjen for amerikanske styrker i regionen-
blir selve landsbyen Hatten.
Etter bunker 9s fall, holder kommandopostene til 1. og 2. bataljon-
242. infanteriregiment fortsatt linjen øst i byen.
Men de trenger forsterkninger.
Når tyskerne lanserer et slikt angrep, reagerer amerikanerne-
og de kommer tilbake med mer våpen og folk.
Det er ukomplisert og utvetydig.
Gå inn igjen, ta byen og reverser situasjonen.
I mellomtiden flytter 1. bataljon sin kommandoplass-
bort fra kirken til en tryggere plass.
Menig Vito Bertoldo melder seg frivillig til å bli på vakt-
gjennom natten for å dekke flyttingen.
Hvorfor gjør han det?
Jeg tviler på at han gjør det fordi han vil dø.
Men jeg tror han er klar til å dø om det er det som kreves.
Og det er en fantastisk ting å vurdere.
Rett etter daggry er tyskerne først ute-
og angriper før amerikanerne kommer i gang.
Tyskerne vil gjerne få amerikanerne ut av Hatten-
og dra lenger mot Strasbourg.
Det har høy symbolsk verdi.
At hovedstaden i Alsace bør forbli tysk.
Det er slik nazistene tenker.
Amerikanske forsterkninger blokkerer tyskernes fremrykk,-
men kommer ikke langt nok for å avlaste Bertoldo og kommandoplassen.
Mens dagen går, står Bertoldo fortsatt foran minefeltet.
Tyskerne prøver flere ganger å fjerne minene som blokkerer veien.
Bertoldo driver dem vekk med maskingeværet.
De tyske soldatene sprer seg, og tanksene rygger unna.
Bertoldo og hans assistent lader om og venter på neste angrep.
Bertoldo og kompisen skriver på veggen-
for å holde styr på skadene de har påført,-
får å få tiden til å gå.
Hvis det hjalp dem å beholde fatningen, så er det bra.
Plutselig brytes stillheten...
...og rommet blir revet i stykker. En eksplosjon slår ned Bertoldo.
Etter eksplosjonen kravler han bort til assistenten,-
selv om han selv var skadet.
Kompisen hans er hardt skadd.
Han lapper ham sammen og får ham ut derfra.
Det må ha vært vanskelig.
Når assistenten er borte og støvet har lagt seg,-
ser Bertoldo ut...
...og ser løpet til en fiendtlig tanks som har kjørt opp en sidevei.
Før han kan handle, går tanksen opp i flammer.
Et amerikansk bazooka-lag treffer blink.
Tanksen kjører brennende i revers.
Bertoldo skyter med maskingeværet sitt.
Han har et sinne i seg.
Han vil skade tyskerne på grunn av det de gjorde mot kameraten.
Kampen har blitt personlig for Bertoldo.
Menig Vito Bertoldo holder tyskerne ansvarlig for assistentens skader,-
og sikter på dem som flykter fra den brennende tanken.
Klokken 23.00 den 10. januar...
...får resten av det 242. infanteriregimentet ordre om...
...å trekke seg fra Hatten til sikkerhet i en landsby vestover.
De utmattede bataljonene har holdt ut-
siden angrepet begynte tidlig dagen før.
De kommer tilbake i små grupper.
Én person dekker en annen, gjennom bygninger,-
gjennom skyggene.
Man flykter slik man kan.
Erstatningsenheter rykker frem samtidig.
Bertoldo, nå uten assistenten sin,-
melder seg nok en gang frivillig til å gi troppene dekningsild.
Det store spørsmålet til alle som gir dekningsild,-
er: "Kommer jeg meg unna selv?"
I mørket når tyske soldater bataljonens kommandoplass-
og avanserer under Bertoldos skuddlinje.
Fra denne posisjonen kan han ikke skyte dem med maskingeværet.
I stedet finner han frem fosforgranater.
Våpen med fosfor-
brukes ofte til å lage røyktepper for å skjule seg.
Når fosfor kommer i kontakt med oksygen i lufta-
tennes den spontant og brenner med en temperatur-
på over 760 grader celsius og lager tykk røyk.
Fosforgranater og - artilleri kan også brukes-
som en brannbombe for å sette fyr på mål.
Mennesker blir ofte fanget i flammene.
Det er også et skremmende våpen, det krever lite for å gjøre skade.
Den hvite fosforgranaten hadde en stor radius-
på omtrent tjue meter der splintene kunne treffe deg-
og begynne å brenne gjennom huden.
Mens vannet slukker flammene,-
vil fosfor vil tennes igjen når den fordamper.
Soldater sprer seg fra Bertoldos salve.
Tyskerne må eliminere den amerikanske opposisjonen som fortsatt holder ut.
Og igjen kastes Bertoldo i bakken.
Det er mulig at det på tyskernes side kan fins-
noen som styrer tanksens ild mot der han er.
Spesielt etter at fosforgranatene kom.
Dette gjør det enda viktigere å ta ham.
En tysk tanks sikter mot vinduet hans.
Hjernerystelse igjen måtte være flott.
Hva det betød for hørselen, vet jeg ikke, men det kan ikke ha vært bra.
Det ødelegger også brillene hans.
Og maskingeværet er i ustand.
Bertoldo nekter å gi seg.
Han bytter til rifle og fortsetter å sikte på soldater i gata.
Bertoldo har kjempet med alt han har.
Han har brukt innovativ tenkning.
Han har brakt masse mot til kampen.
Etter å ha forsvart minefeltet i to dager,-
får Bertoldo beskjed om å trekke seg tilbake.
Bertoldo og medlemmer av det 242. infanteriregimentet-
forhindrer tyskerne i gå gjennom Hatten.
Den harde kampen fortsetter i ti dager til.
Forsinkelsen stanser forsøket på å gjenerobre Strasbourg.
Kampene i januar i 1945 er nådeløse.
Det er bitter kamp fra gate til gate, hus til hus.
Det er ikke bare ødeleggende for befolkningen,-
men også for infrastrukturen til de fine byene.
Noen av dem er helt ødelagte.
Himmlers plan feiler, og han får ikke gitt Strasbourg til Hitler-
for å feire 12 årsjubileet til Det tredje riket.
Det hindrer ikke Hitler i å forfremme Himmler igjen-
til å ta over kommandoen for Weichsel på østfronten.
Himmler fortsetter sin militære karriere-
til tross for at han mislyktes med sin første jobb.
Kaptein William Corson, sersjant Alvin Cahoon,-
menig Glenn Schmidt og de andre som ble tatt til fange-
i bunker 9, soner resten av krigen i krigsfangeleirer.
1. bataljon fra 242. får hederlig omtale-
for deres forsvar av Hatten,-
for å erkjenne tapet av mer enn 500 menn og offiserer,-
nesten 70 prosent av nybegynnerbataljonen.
Oberstløytnant Karl Proll fortsetter angrepet mot Hatten til 19. januar.
Hans første bataljon er også knust med bare 100 overlevende.
Han får jernkorset med eikeblader for operasjonen-
og hans hederlige omtale forteller at han avverget 35 amerikanske angrep.
De annonserer æren før slutten av januar.
Det kan være ulike grunner til det.
Først og fremst kan det være at opptredenen hans var så enestående-
at han måtte belønnes.
Eller ganske ofte, er det motsatt.
Tyskerne vil bare skjule et nederlag,-
men gi en høyere medalje, så det ser ut som et heroisk nederlag.
Menig Vito Bertoldo får den høyeste prisen.
Kongressens hedersmedalje for hans utholdenhet og mot.
Hans befalhavende, kaptein William Corson, hører om prisen-
fra avisene når han kommer hjem.
Hans udugelige kokk viste seg å være en formidabel soldat.
Det må ha vært forvirrende. "Hvordan tok jeg så feil om ham?"
Hitlers operasjoner, Wacht am Rhein og Nordwind fortsetter,-
-men de tar ikke den bestemte seieren Hitler håpte på.
I stedet tvinges de tilbake til den tyske grensa-
-for å forberede seg og straffe de allierte for angrep på tysk jord.
Krigen i Europa vil herje videre i tre og en halv måneder.
Tekst: Synnøve W. Fossestøl