‫"מוות חי‬ ‫בחושך הוא משגשג‬
‫"הוא נובל ומתפתל‬ ‫באורה הממשי של השמש‬
‫"אך הנופל מביא את הלילה הנצחי‬
‫"אף שהאהבה מוצאת אור‬ ‫גם בעיניים השחורות ביותר‬
‫"הכול נשרף כשכוכב מת"‬
‫- הנסיך הדרקון‬ ‫תעלומת אראבוס -‬
‫- פרק 9‬ ‫נובה -‬
‫הגורל פועל בדרכים מסתוריות.‬
‫הנובאבלייד הגיעה לקרובת משפחתי,‬
‫רק כדי להיעלם במשך דורות‬ ‫עד שנזדקק לה.‬
‫אזראן, מעולם לא היססתי.‬
‫יריתי חצים שהגיעו ליעדם‬
‫לפני שהספקתי להשלים את המחשבה.‬
‫אבל משהו פה לא הגיוני בעיניי.‬
‫אני חייב לעשות את זה.‬
‫אני חייב להרוג את אראבוס.‬
‫מה אם הוא רצה שתמצא את הנובאבלייד?‬
‫הוא הסתיר זאת בחידה כדי שתחשוב‬ ‫שזה הרעיון שלך, אבל הוא הוביל אותך לשם.‬
‫אזראן, מה אם זו מלכודת?‬
‫יכול להיות, אבל אני אתמודד מולו.‬
‫לא הפעם, בייט.‬
‫אני מצטער. אני לא יכול להבטיח זאת.‬
‫לאקס אוריאה כל כך רחוקה.‬
‫בחיים לא נספיק.‬
‫זים? מה קורה?‬
‫וואו!‬
‫לא, הוא לא יכול!‬
‫לא! קאלום, לא!‬
‫כשזה יבוצע, הוא יהרוג אותי.‬
‫לא יהיה לך לאן ללכת. אין כלי לשלוט בו.‬
‫אתה תהיה שוב לכוד, לנצח.‬
‫זה הגורל שבו אני בוחר!‬
‫זה שאני כותב בעצמי!‬
‫אזראן?‬
‫אביזאנדאם, תראה!‬
‫זה הבן שלנו!‬
‫אסור לנו לתת לו לעשות את זה.‬
‫מהר, זים! מהר!‬
‫החלון שלך נסגר, קוסם אפל.‬
‫פעל מהר, או שהמלך האמיץ‬ ‫והנסיך הדרקון יחתמו את גורלי‬
‫ויציתו את העולם באש.‬
‫קאלום, אתה לא יכול לעשות את זה!‬
‫אני חייב. אם לא, כולם ימותו.‬
‫מאוחר מדי, קאלום.‬
‫אם תטיל את הכישוף עכשיו,‬ ‫אתה תהיה שייך לי.‬
‫אין דרך לניצחון.‬
‫זה נגמר.‬
‫אתה צודק, אין דרך.‬
‫גם לא בשבילך!‬
‫כי אנחנו נקריב הכול‬ ‫כדי לעצור אותך ולהציל את העולם הזה.‬
‫הלב שלי למען זאדיה!‬
‫אביזאנדאם, ביום שמתת,‬ ‫הקרבת הכול כדי להגן על הבן שלנו.‬
‫אני יודעת שהאהבה עדיין חיה בתוכך.‬
‫טיפשים אציליים הם עדיין טיפשים.‬
‫בין אם זה שבע שנים או 700,‬
‫זמני יגיע!‬
‫קלאודיה.‬
‫את חייבת לברוח!‬
‫אני יכול לעזור לך! אני יכולה…‬
‫אני לא…‬
‫אצפה בעוד בת מתה.‬
‫קלאודיה בורחת. סטלה, תעזרי להם!‬
‫אני כאן.‬
‫אני יודע.‬
‫נו? התכוונת לעשות את זה?‬
‫להרוג אותי? את אחותך?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אז ויתרת עליי.‬
‫אני יכולה להרוג את שניכם!‬
‫אבל… אני עדיין נחמדה.‬
‫אני עדיין אני.‬
‫כשכוכב מת…‬
‫הכול נשרף.‬
‫כולם!‬
‫מתחת לכנפיי!‬
‫ומה תשיגו תמורת ההקרבות שלכם?‬
‫רגע קצר של שלווה,‬ ‫לפני שאחזור לעולם בלעדיכם?‬
‫לעולם בלי דרקונים ראשיים?‬
‫למוות שלכם אין משמעות.‬
‫אני…‬
‫אחזו זה בזה.‬
‫להתראות, אזימונדיאס.‬
‫אני תמיד אוהב…‬
‫אראבוס דחף אותנו לקצה.‬
‫היינו מוכנים להקריב הכול.‬
‫כל דבר.‬
‫אתה ואני, קאלום, ריילה…‬ ‫כמעט ויתרנו על המהות שלנו.‬
‫אבל בזכותם,‬ ‫הדרקונים הראשיים, לא נאלצנו לעשות זאת.‬
‫הם נתנו לנו מתנה נהדרת,‬ ‫הזדמנות להמשיך לחיות.‬
‫להמשיך לנסות להשתפר.‬
‫עכשיו זה תלוי בנו, זים.‬
‫עלינו ליצור עולם טוב יותר.‬
‫היי.‬
‫אז חשבתי על פנדוב הצעצוע‬ ‫שהיה לי כשאתה היית תינוק.‬
‫אהבתי אותו יותר מכל דבר,‬
‫ואתה שברת אותו.‬
‫ואתה מעלה את זה עכשיו?‬
‫כל כך כעסתי.‬
‫אמרתי שאני שונא אותך,‬ ‫ושאני אשנא אותך לנצח.‬
‫ואמא אמרה שזה בסדר לכעוס,‬
‫אבל עליי לשחרר את התחושות הרעות,‬
‫כי אנחנו נצטרך זה את זה, כי אנחנו אחים.‬
‫אני עדיין זקוק לך, אזראן.‬ ‫אני יודע שהיה קשה, אבל אני מקווה…‬
‫גם אני זקוק לך.‬
‫אחים.‬ ‫-אחים.‬
‫אחים.‬
‫רגע, מה?‬
‫הוא הרגע…‬
‫דיברתי? כן. ככה אני נשמע.‬
‫מה?‬
‫-מה?‬
‫אראבוס איננו,‬
‫אבל לא לנצח.‬
‫הוא ישוב בעוד שבע שנים‬ ‫כשכוכביו יתיישרו.‬
‫עלינו להיות מוכנים,‬ ‫אבל חייבים להמשיך הלאה.‬
‫המלך אזראן, אולי הגיע הזמן לבנות מחדש.‬
‫לא.‬
‫מה?‬
‫הגיע הזמן לבנות משהו חדש.‬
‫אתה אומר תפוח אדמה, אני אומרת תפו"ד.‬
‫שתדעי, אומרים תפוח אדמה.‬
‫לא, זו הנקודה.‬
‫שלא תתחילי איתו עם עגבניות.‬
‫אומרים עג-ב-ני-אות. דיברנו על זה, קורבס!‬
‫היי, תראה. אפילו גאס פה.‬ ‫-גאס?‬
‫העולם שלנו עמד בפני סופו, אבל שרדנו.‬
‫ובצד השני,‬ ‫אנחנו מוצאים את עצמנו בהתחלה חדשה.‬
‫היום אנו מכינים את הקרקע לעיר חדשה.‬
‫"אנחנו עומדים במקום‬ ‫שבו גבול הפריד בינינו פעם.‬
‫"אבל עכשיו, במקום גבול,‬ ‫העיר הזאת תהיה גשר,‬
‫"מקום בו בני אדם ואלפים‬ ‫יתאחדו באמת בפעם הראשונה,‬
‫"יד ביד."‬
‫רק רגע. אם אלפים ובני אדם‬ ‫יבנו את המקום הזה,‬
‫יש לי רק שאלה אחת.‬
‫מי אחראי פה?‬
‫בדיוק.‬
‫"אתם."‬
‫זה רעיון גרוע.‬
‫"כולכם תהיו אחראים.‬
‫"בעיר הזאת, לכל אחד מכם יהיה קול‬
‫בקבלת ההחלטות שיעצבו את העתיד שלנו."‬
‫חשבנו הרבה על שם לעיר הזאת.‬
‫טרסטריוס המציא שם שבאמת כבש את רוחה.‬
‫שלום.‬
‫טרי כאן. כמו שהוא אמר.‬
‫ברוכים הבאים לעיר אברקאינד.‬
‫מקום שבו כל אדם מתקבל בברכה.‬
‫בו נשאף תמיד להיות אדיבים אחד כלפי השני.‬
‫אין דבר כזה אוטופיה.‬
‫אבל עם עבודה קשה ומשמעת, התמדה וסבלנות,‬
‫נוכל לבנות מקום טוב יותר.‬
‫ברוכים הבאים לאברקאינד!‬
‫היא חסרה גם לי.‬
‫אני תוהה…‬
‫איפה היא.‬
‫שבע שנים.‬
‫היי.‬
‫אמרתי למלך אזראן שאתה בא.‬
‫הוא נראה נסער, אבל הוא אומר שהוא יקשיב.‬
‫אני נתון לרחמיך.‬
‫מגיע לי להתמודד עם ההשלכות של המעשים שלי.‬
‫אני אקבל את הצדק.‬
‫כמתנקש, שכנעתי את עצמי‬ ‫שהייתי סוג של משכין שלום.‬
‫משכין שלום מעוות, אני מניח.‬
‫האמנתי שהמעשה שלי‬ ‫של אלימות מדויקת היה עדיף,‬
‫אפילו נחוץ,‬
‫כדי למנוע שפיכות דמים גדולה בהרבה.‬
‫אבל תבין, ברגע שחזרתי לקאטוליס‬ ‫וראיתי את עיניך,‬
‫ידעתי ששיקרתי לעצמי.‬
‫מעשה האלימות שלי שתל זרעי אפלה,‬
‫זרעים של כעס ושנאה,‬
‫שיגדלו לכדי אלימות גדולה פי אלף‬ ‫ממה שחשבתי שאוכל לעצור.‬
‫אני רואה עכשיו‬ ‫שאתה נושא את הכאב הזה בתוכך.‬
‫ועם זאת, בחן ובכוח,‬
‫הצלחת להנהיג בעזרת אדיבות.‬
‫הוכשרתי לקבל את העובדה שאני כבר מת,‬
‫כדי שאוכל לבצע את עבודתי האפלה ללא פחד.‬
‫אבל…‬
‫אני לא מת!‬
‫אני חי!‬
‫יש לי משפחה שאני אוהב.‬
‫יש לי הרבה מה להפסיד,‬ ‫את אותם הדברים שלקחתי ממך.‬
‫אני אסלח לך.‬
‫אני לא יודע איך, אבל אני חייב לנסות.‬
‫תודה, אזראן.‬
‫ו… אני כל כך מצטערת.‬
‫לא. אני אוהב אותך כל כך, ריילה.‬
‫גם אני אוהבת אותך.‬
‫אני חייב לדעת.‬ ‫אבא שלי אמר מילים אחרונות?‬
‫אני לא בטוח.‬
‫כשנכנסתי לחדר, הקשת שלי הייתה מוכנה.‬
‫אבל כששחררתי את החץ,‬
‫זה היה מוזר מאוד.‬
‫המלך ישב על קצה של שולחן, בהה מבעד לחלון.‬
‫הוא הסתובב אליי ואז…‬
‫מה?‬
‫הוא הסתובב אליי וזעק.‬
‫אתה יודע…‬
‫אני פשוט לא מבין.‬
‫סלח לי, המלך אזראן, אבל בימים והשבועות‬ ‫אחרי אותו לילה גורלי,‬
‫היו שמועות מוזרות.‬
‫שמועות?‬
‫חשבתי שהן היו מופרכות, אבל זה משנה הכול.‬
‫אנחנו צריכים למצוא ציפור.‬
‫מי זה, מה…‬
‫קאלום?‬
‫את בוטחת בי?‬
‫כן.‬
‫טוב, כמעט הגענו.‬
‫זה מרגיש כאילו אנחנו על הגשר.‬
‫אם תבקש ממני לקפוץ למים, זה לא ייגמר טוב.‬
‫עם כל מה שקרה,‬ ‫רציתי לעשות משהו בשבילך, רק בשביל הכיף.‬
‫אז עבדנו על זה כל היום!‬
‫אתה מגוחך.‬
‫תודה. כלומר, נראה לי שתודה.‬
‫התכוונת לזה בצורה נחמדה, נכון?‬
‫"מגוחך" יכול להיות מחמאה בהקשרים מסוימים.‬
‫אתה יודע מה אני אוהבת בך?‬
‫הכול.‬
‫- המשאלה האחרונה של ליאולה -‬
‫"הלוואי שאפילו בחושך‬
‫"בעצב‬
‫"בפחד‬
‫"בבדידות‬
‫"כל ילד וילדה ידעו…‬
‫"אתם אהובים"‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬