EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
KRISTY OG BABYPARADEN
De sier at elefanter aldri glemmer.
Men hvordan vet de det, elefanter snakker jo ikke?
Men familien din, de husker virkelig alt.
Bilsyken, de uheldige frisyrene,
og da du lekte at du var en hund og bet postmannen.
Du brukte denne på safariparken på Six Flags
da en gibbon tisset på deg.
-Flekken er der fortsatt. -Hvorfor har du beholdt den?
Det var ikke bevisst.
Ting hoper seg opp, man blir knyttet til dem.
-Sikker på at du vil gi bort alt dette? -Selvsagt.
Vi trenger dem ikke, så vi bør gi dem til trengende.
Etter alt mamma hadde opplevd i år
visste jeg at det var tungt å si.
Men må man kvitte seg med det gamle for å få plass til det nye.
New Zealand! Det er flere sauer enn mennesker der.
-Alle vet det. -Å ja? Vet alle det?
-Ja. -Ok.
Vel, visste dere at det finnes en rase
av mini-sauer fra New Zealand som borer hull i klippevegger,
og at de inspirerte Tolkien til å lage hobbit-hullene?
Det visste dere ikke.
Det er umulig, for gjett hva?
Jeg fant det på. Ren løgn.
Men vi bør dra til New Zealand. Kom igjen.
Helt siden mamma og Watson ga opp å prøve å få barn,
har Watson snakket om en stor reise.
Han prøver å distrahere henne fra sorgen,
noe jeg støtter.
Jeg fikk en veldig interessant e-post.
Ingen telefoner ved bordet.
Jeg sjekket telefonen på kjøkkenet da jeg hentet vann,
noe ingen andre tenkte på.
Kristy,
du skal være med i babyparaden.
Hva er en babyparade?
Stoneybrook babyparade.
Den begynte under andre verdenskrig
da kvinner her gikk på veggene.
De begynte å kle opp unger i morsomme kostymer
og premierte de beste.
Det ble en årlig begivenhet til for rundt ti år siden,
da de pensjonerte seg eller døde eller noe.
I år er det 80-årsjubileum, og byen skal gjeninnføre den.
De vil at alle de overlevende vinnerne skal stå på en spesialvogn,
og en av dem er deg, Kristy!
Ja!
Vent, vant jeg babyparaden?
Var dommerne blinde det året?
Du var så søt. Du var 18 måneder.
Jeg kledde deg ut som en liten nissemor.
Du hadde store, røde kinn og så ut som et julekort fra 1940-tallet.
Pang. Der er det.
Hva da?
Årets Stoneybrook-baby i 1973.
-Nei. -Stemmer. Jepp.
Bestemor Brewer kledde meg ut som Baby-Nixon. Uironisk.
Det ser ikke bra ut nå, men tittelen er min.
Vi er sammen om dette.
Nei, det er vi ikke.
-Jo, det er vi. -Så søtt.
Jeg takler det ikke! Du må bli med.
-Vær så snill! -Jeg skal heie på deg.
Jeg hadde ikke sett mamma så oppspilt på flere uker,
men jeg tenkte bare…
Vil vennene mine få vite det?
Stoneybrook babyparade. Den er tilbake.
Endelig er min tid kommet.
Man må være to år eller yngre.
For 12 år siden meldte Mimi og Alma oss på en kostymekonkurranse.
-Gjorde de? -Moren din var syk.
De gjorde det for å få annet å tenke på.
De brukte flere uker på kostymene.
Vi skulle være filledukkene Anna og Andy.
Men Mimi sa: "Hva er søtere enn filledukker?"
-Babyer kledd som hester. -Nesten.
Babyer kledd som søte babydyr kledd som filledukker.
Dette visste jeg ikke.
Det var så kawaii at vi ga ordet ny mening.
Men hva skjedde?
Vi vant og pappa begravde bevisene sammen med andre minner?
Liz Thomas dukker opp med Kristy
kledd i julekjole og vinner hele greia på grunn av…
Hvit middelmådighet som går foran fargedes storhet?
Ja, men også fordi Kristys grandtante var dommer og burde trukket seg.
Erklært seg inhabil.
Poenget er at vi ble ranet.
For det første, dette visste jeg ikke.
Om grandtanten min, som heter Trudy.
Og det var faktisk et nissemor-kostyme.
Og jeg skulle ønske dere hadde vunnet,
for da måtte dere to stått på den dumme vogna sammen med Watson.
-Skal du på stå på en vogn? -Jepp.
Meg, Watson og andre gamle babyer.
Barnevaktklubben skal stille med egen vogn.
Skal vi?
Vi kan bygge og designe den og ta med babyene vi passer.
Trygt, så klart.
-Dette er en god idé. -Ja.
Det var en god idé,
og jeg liker ikke når de gode ideene ikke er mine.
Blir det ikke for dyrt?
Det koster bare 15 dollar.
Og vi har masse penger i klubbkassen.
Og det er god reklame.
Mange familier kommer, det kan gi oss nye kunder.
Ja.
Vi gjør det.
Hva blir temaet?
Vi kan kle babyene ut som dyr i en dyrehage.
-Eller et sirkus. -Eller en ark.
Jeg vil ikke ha førsteutkast. Bruk tid.
Husk at dette handler om ære. Mimis ære.
-Og mammas. -Og Kristys mors ære også.
Nå kan Kristy endelig gjøre seg fortjent til å bære kronen.
Jeg tror ikke det er en krone.
Jo, det er det.
-Vi er familie. -Gi meg en brownie.
Ikke mat meg!
Æsj, fingrene dine!
-Dere? -Over hele skjeen!
-Hei. -Hva?
-Ekkelt! Og unødvendig. -Dere? Jeg fikk en e-post fra faren deres.
Han og kjæresten kommer innom Stoneybrook
på turen for å besøke hennes foreldre i Maine
med den nye babyen.
-Jeg visste ikke at pappa skulle få barn. -Ikke jeg heller.
Men det skulle han, og han og Jocelyn, tror jeg hun heter,
tenkte at blir gøy
å dra på babyparaden og at dere får møte ham.
Er det en gutt?
Vil du at vi skal treffe ham?
Det er opp til dere.
Individuelt, samlet. Hva enn dere bestemmer dere for.
Jeg har hodepine, jeg må hvile.
Hvis han vil møte oss, er det nok det rette å gjøre.
Han vil bare ha penger.
-Sam. -Hva?
Vi ser ham ikke på to år. Eller tre?
Mamma gifter seg med en riking, og plutselig er han på vei hit.
Gjør som dere vil. Jeg er ferdig med dette.
-Jeg snakker med ham. -Takk.
Hva vil du?
Vil du møte ham?
Jeg ante faktisk ikke,
men jeg visste at jeg ikke ville greie å tenke på noe annet før jeg fant det ut.
Kornsirkler som er synlige fra himmelen,
laget av romvesener, folk fra fremtiden, eller levninger fra en mystisk fortid.
Jeg er inspirert av billedhugger Richard Serra.
Bølgende former, jordtoner og babyene skal matche…
Skal de være romvesener?
Eller noe fra tidlig i evolusjonen.
Skulpturen kan være et romskip! Eller noe primitivt, som Stonehenge.
Stonehenge var faktisk neolittisk.
Det var i en Doctor Who-episode.
Dette er kult, Claudia,
men kanskje litt komplisert for Stoneybrook babyparade.
Det er på bordet. Scenen er din.
Ok, jeg ville gjøre noe som er gøy for babyene også,
som et musikkfestival-tema.
Babyer med blomsterkranser, høyttalere,
og vognen kan være en gjørmegrop.
-En gjørmegrop? -Barn elsker gjørme.
Men hvis dette skal være reklame,
vil ikke folk like å se babyer i gjørme.
Ok. Hva har du?
Baby-Nøtteknekkeren!
-Baby-snefnugg, baby-sukkerfe. -Baby-Clara!
-Eller Marie. Balanchine-versjonen. -Og snø!
-Hvordan? -Snømaskin.
Man kan leie dem for penger.
Ok. Den gamle konen som bodde i en sko.
Selve vognen er formet som en sko og babyene er barna!
Skulle det ikke være personlig?
Den fortellingen er personlig. Det er livet mitt.
Mamma har så mange barn at hun ikke vet råd.
Kristy har en stor familie. Hun forstår.
Jeg skjønte ikke hva de snakket om.
Jeg tenkte bare på pappa.
Å se babyer kledd ut som gjørmefolk eller kaffe eller noe…
Høres flott ut.
Har ikke du en idé?
Denne gangen hadde jeg ikke det.
Mallorys er bedre.
Seriøst? Stace?
Min er dum. Bare babyer på Broadway.
-Hvorfor tenkte ikke jeg på det? -Nei, ikke musikaler.
Bare Manhattan-silhuetten og babyer i smoking.
Superteit.
Hva med faren din? Han jobber jo med markedsføring?
-Kanskje han kan hjelpe? -Ja, kanskje.
Men ikke regn med det.
Jeg forventer ikke mye fra ham akkurat nå.
Hva foregår?
Faren min er i byen nå.
Heldiggris.
Nei, hele tiden. Han bor praktisk talt der nå.
Ikke med moren min eller med oss.
Har de sagt noe til deg?
De skylder på jobben, men de krangler hele tiden.
Jeg vet ikke.
Du vet ikke fordi de ikke vet.
Og det er greit.
-Hva om de… -Det kan skje.
Men kanskje ikke.
Din jobb nå er å la tvilen komme dem til gode.
Foreldre møter dine forventninger.
Uansett hva som skjer, vil det være det rette. Det må det.
-Dawn, du bør bli psykolog. -Jeg vet det.
Takk.
Hvis jeg skulle fortelle om faren min, kunne jeg gjøre det nå, men…
-Glad i dere. -Glad i deg!
Da har vi to stemmer til Den gamle konen som bodde i en sko.
Nå, Mallory?
David Michael…
Jeg tenkte bare på det Dawn hadde sagt
om å la tvilen komme folk til gode og forvente det beste.
Det har aldri vært min stil,
men stilen forandrer seg, har jeg hørt.
Jeg vil møte pappa.
Hvis det er greit.
Det er selvsagt greit. Jeg skal si det til ham.
-Jeg vil også møte ham. -Jeg også.
Hei, Sam! Kompis!
Gi ham litt rom, kjære.
Du, Kristy.
Jeg hørte at babyparaden
planlegger morsomme kostymer for oss vinnerbabyer.
Er du spent?
Jøye meg.
Alt handlet om babyparaden, og den var på vei
rett inn i min store og praktisk beliggende hage.
Hva er det?
Hønsenetting. Jeg former skoen,
så dekker vi den med pappmasjé og fester den til bilen.
-Er Charlie med på dette? -Ja.
Janine hjalp meg med planen for å sette inn et bilsete.
Er det Ikea-instruksjoner?
Hva betyr disse tallene?
Fint, ja?
Ja, hvis du liker oransje.
Ja. Sesongens kuleste farge.
Farvel, Millennial-rosa. Hallo, Gen Z-oransje.
Kristy, se på dette stoffet.
Hva er det for?
Babykostymene.
-Er det Millennial-rosa? -Nei.
-Det funker ikke med oransje. -Mal skoen på nytt.
Oransje og rosa kan faktisk se bra ut.
-En psykedelisk 60-talls-vibb. -Høres kult ut.
Vi får se hvordan det blir.
Greit.
Ok.
Og hvem skal være med på vognen?
-Jeg er på vognen med de gamle babyene. -Stemmer.
Det er faktisk bare en stor bil.
Og etterpå skal jeg møte faren min.
Ja! Jeg glemte at Watson var med.
-Så morsomt at dere… -Nei.
Den ekte faren min.
Er han her?
Han kommer med sin nye kjæreste.
Og de har visst fått unge.
Hva synes moren din?
Og du?
Han tok kontakt, så det er vel viktig for ham.
Hvorfor ikke la tvilen komme ham til gode?
Hvor mye maling har vi?
Å, nei!
Sabotasje!
-Jeg bare tuller. Men herregud. -Få alt bort herfra.
Sikker på at alt er ok?
Med faren din.
Jeg kan ikke klage over at vi aldri møtes
for så ikke å møte ham når han vil, ikke sant?
Jo, i grunn.
Men du er viktigst, Kristy. Det du vil, ikke det han vil.
Kanskje Mary Anne hadde rett,
men det var en annen som betydde mye,
og det han ville
var hjelp med å lage et fotoalbum for å vise pappa alt han hadde gått glipp av.
Se på dette.
Hvor er det fra?
Din første førskoledag.
Du gråt så mye at du mistet skiltet mamma hadde laget.
Vi bør finne et der jeg ikke gråter.
Det blir vanskelig. Du gråt mye.
Det er fint.
Du elsket røttene til treet der vi bodde før.
De fyltes med vann, og du sa: "Et svømmebasseng for mus!"
Tror du pappa har sett disse før? Har mamma sendt noen?
Jeg vet ikke.
Kristy, et bilde fra da du vant babyparaden.
Det kan du ha rett i.
-Er det pappa som holder deg? -Det må det være.
Jeg husker det ikke, men jeg husker den skjorta.
Han brukte den ofte.
Vi burde ta det med. Det er et fint minne.
Selv om du ikke husker det.
Plutselig forsto jeg hvorfor faren min dukket opp igjen.
Han må ha fått samme e-post som mamma.
Han husket babyparaden. Det betydde noe for ham.
Jeg fikk sjansen til å vise hvem jeg hadde blitt.
For første gang siden dette begynte
var jeg glad for at babyparaden var tilbake,
for nå var pappa også tilbake.
Er det en kjole eller et putevar?
Jeg leste om småbarn i gamle dager, og gutter gikk i kjole til de ble fem,
så det er historisk korrekt.
Broren min skal ikke gå i den.
Fordi den er rosa?
Forskning viser at rosa var en guttefarge til 1940-tallet.
Jeg bryr meg ikke fargen.
Den mangler et hull til armen!
Da lager jeg et.
Innen i morgen?
Og malingen ble mørkere enn vi trodde.
Man vil knapt se babyene.
-Det er som kamuflasje. -Det går bra.
Slapp av, du vil se normal ut igjen.
-Herregud, du river den! -Eller lager hull til armen.
-Jeg må få ham ut av putevaret! -Det er en historisk kjole!
Vognen vår ville neppe imponere pappa.
Men vi hadde tid på oss.
Og han var ikke der for vognen. Han var der for å møte oss.
Meg.
-Jeg har en overraskelse til deg! -Au.
Går det bra?
-Er det mascaraen min? -Ja, jeg lånte den.
Vil du ha hjelp?
Nei, det var et dumt påfunn. Hva skulle du si?
Paradekommiteen ba deg bruke denne i paraden.
Nei.
Men det blir så søtt, Kristy! Kom an.
Den er latterlig.
-Har du planen for dagen? -Ja.
Watson og jeg blir hentet, så er det parade.
Så møter jeg guttene i parken og så kjører Charlie oss til byen for lunsj.
Med pappa.
Og Jocelyn og babyen.
Skal jeg bestille bord på et fint sted? Kanskje Stoneybrook Inn?
Vi går vel for pizza. Noe enkelt.
Hvordan har du det?
Jeg er spent!
Bra.
Og nervøs. Jeg vet ikke. Hvordan har du det?
Vel, mine følelser for faren din
er annerledes enn dine følelser for faren din.
Det som gjør dere glade, gjør meg glad.
Så synd med den nye babyen.
Ja, det var tungt å høre,
men jeg tenkte over det, og det har ingenting med meg å gjøre.
Du og brødrene dine får et nytt, lite menneske å elske.
Og mer kjærlighet er alltid en god ting.
Skatten min.
Ok. Vær så god, Stoneybrook.
Se der, ja!
-Ja! -Kom igjen, Kristy.
Ikke svikt meg.
-Ta den på. -Nei!
Jeg venter til aller siste øyeblikk.
Gjør som du vil.
Mer smokk til meg!
Nei, kjære…
Den tørker ikke.
Den er fortsatt våt. Det bør ikke komme maling på bilen.
Jeg er mer bekymret for kostymene.
-Oi! -Er den ferdig?
For et flott gresskar!
Det skal være en sko.
Flott. Hele nabolaget er her.
Som jeg sa, en flott sko.
For å se Watson i kyse.
-Er det pappmasjé? -Vi har vifter i garasjen.
-Vi må hjelpe dem å tørke den. -Ja.
Vi har allerede prøvd det!
Hva er dette?
Beklager, men sømmen revnet da jeg prøvde å få den på.
Samme her.
Jeg følte at Lucy ville ha det bedre i noe mer polert.
Dette er antrekket Mimi laget. Det ser fortsatt helt nytt ut.
Ja, og det er søtt, men jeg jobbet hardt med kostymene.
Vi vet det, og vi setter pris på det.
Men vi synes disse ser litt bedre ut.
-De matcher jo ikke! -Nei.
Men alle har hull til armen.
Vel, Squirt kommer til å se kul ut.
Her. La meg vise deg.
Oi!
-Herregud. Det der er ikke bra. -Nei, nei!
-Herregud. -Ok.
-Nei! -Nei!
-Pappmasjeen er ikke sterk nok! -Det er skoens strukturelle integritet!
Alt hadde vært bedre om vi brukte kornsirkel-ideen!
Skoen var en god idé, men utførelsen er dårlig!
Hva skulle jeg gjort?
-Malingen kan vel vaskes av? -Det kan den. Tror jeg.
Dette ble en katastrofe
som satte klubben og hele menneskeheten i et dårlig lys.
Tenk at pappa skal se dette.
Nei, det skal han ikke.
Hva?
Jeg fikk en e-post fra ham. De kommer ikke.
Hvorfor ikke?
De må skynde seg til foreldrene hennes,
så de tar det neste gang. Kanskje på vei tilbake.
Det var i siste liten.
Karen!
Det er jo det!
Vel, han tar kontakt.
Det er bra, ikke sant? Og det blir en neste gang.
Jeg kan kanskje sende fotoalbumet.
Selvsagt, kjære. Selvsagt.
Unnskyld, men hvem er denne fyren?
-Pappa, ikke bli sint. -Det er jeg.
Jeg er så sint at jeg ville knekt nakken hans om han var her.
Ikke si sånt foran barna.
De vet vel hvor egoistisk faren deres er?
Du beskytter dem ikke ved å ignorere det.
Hva annet skal man si om en som forlater familien sin?
Som er borte flere år i slengen, og plutselig:
"Herregud. Han kommer på besøk. Hurra!"
Som om det aldri skjedde? Og så svikter han barna?
Watson har rett.
Vi har vært bestevenner hele livet, og jeg har sett dette skje før.
Bursdager, fremføringer.
Den gangen i andreklasse
der du droppet fotballtreningen for å tilbringe tid med ham
og så avlyste han?
Vi håper det blir annerledes hver gang.
Moren min døde da jeg var 18 måneder gammel.
Like gammel som disse babyene.
Og jeg er sikker på at hun ville gjort alt hun kunne
for å få fem minutter til med meg.
Så det å se faren din kaste bort
sjansen til å være i livet deres igjen, det…
Jeg møter ikke pappa så ofte jeg ønsker,
men han ville aldri gått glipp av en sjanse til å møte meg.
Ikke fordi han er en helgen, men fordi han er en forelder,
og da gjør man det.
Kjære…
Vi har vært gjennom mye i det siste.
Vi prøvde å gjøre familien komplett,
men det vi trengte har vært her hele tiden.
Hva mener du?
Barna.
Jeg vil at barna dine skal være mine barn.
Adopsjon?
-Det er veldig komplisert. -Vi finner ut av det senere.
Men jeg vil at denne familien skal være én familie.
Vår familie.
Jeg vil at vi skal være oss.
Hva sier du?
Det er ikke meg du må spørre.
Watson Brewer,
fra øyeblikket han dukket opp med dumplings
og en sinnssyk entusiasme, har han vært for pågående,
prøvd for hardt, snudd ting på hodet.
Hva jeg synes?
Hva synes jeg?
Jeg elsker deg.
Glad i deg også.
Jeg fikk tilbringe dagen med faren min likevel.
Min ekte far, selv om det var mye papirarbeid før det ble offisielt,
men likevel.
Alle fikk litt av det de trengte den dagen.
Og Mallory fikk en god idé.
DEN GAMLE KONEN SOM BODDE I EN SKO
Denne kan jeg kjøre til paraden.
Og Claudia meldte Lucy Newton på i kostymekonkurransen,
der Mimis fantastiske kostyme vant førstepremien.
Kom igjen.
Se her!
Familien er dem som husker fortiden din,
men de er også dem som rir med deg inn i fremtiden.
Dere ser bra ut.
Elsker dere! Vi ses på paraden!
Og uansett hvor vi skal, er den eneste veien fremover.
BASERT PÅ ROMANSERIEN AV ANN M. MARTIN
Tekst: Kjetil Almås